РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року | справа № 580/1115/26
| м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – Позивач) через свого представника звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою в якій просить:
- Визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Відповідач) від 02.10.2025 №1157 про мобілізацію ОСОБА_1 , в частині призову останнього на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.10.2025 №1157, в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з грубим порушенням Відповідачем установленої законодавством процедури мобілізації. Зокрема, зазначено, що Позивача було примусово доставлено до приміщення ТЦК та СП невідомими особами, які не наділені повноваженнями щодо здійснення адміністративного затримання, після чого він протиправно утримувався там понад місяць. Окрім цього, Відповідачем повністю порушено порядок проведення медичного огляду, зокрема Позивачу не вручалося направлення на проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), а фактичний медичний огляд взагалі не проводився. Натомість посадові особи Відповідача лише формально повідомили Позивача про наявність висновку ВЛК щодо його придатності до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони. Зазначені обставини свідчать про відсутність правових підстав для винесення спірного індивідуального акта, що зумовлює його незаконність. 
Ухвалою від 18.02.2026 суддею Орленко В.І. відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 18.02.2026 про відкриття провадження у справі Відповідачу та було встановлено процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву. Проте, у встановлений судом строк Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов до суду не подав, про причини неподання суду не повідомив.
З урахуванням вищевказаних обставин суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. 
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується військовим квитком.
10.09.2025 Позивача доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.10.2025 у справі №712/14039/25 зобов`язано Черкаську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону протягом 24 годин внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 адвокатом Гавриловим Д.О. від 03.10.2025 року про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 146 КК України. 
25.10.2025 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №712/14538/25 зобов`язано уповноважених осіб Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення від 14.10.2025 щодо незаконного, на думку заявника, позбавлення волі ОСОБА_1 та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника.
На виконання ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №712/14538/25 уповноважениими особами Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення від 14.10.2025 щодо незаконного позбавлення волі ОСОБА_1 та розпочато досудове розслідування.
На запит у межах кримінального провадження ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу слідчого Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції Нікіти Мельника скеровано офіційну відповідь №235759-2025 від 10.11.2025 року, якою повідомлено, що
- ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції 10.09.2025 в порядлку ст. 259 КУпАП, як порушник військового обліку з 07.05.2025. 
- 11.09.2025 року ОСОБА_1 пройшов ВЛК у відповідності до Положення про ВЛК в ЗСУ при ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідно до довідки від 11.09.2025 року №2025-0911-1315 визнаний придатним до військової служби. 
- 02.10.2025 року на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1157 ОСОБА_1 призваний на військову слжбу під час мобілізації та направлений для проходження служби до в/ч НОМЕР_1 .
Вважаючи, що спірний наказ є протиправним та безпосередньо порушує права, свободи й охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон 2232-XII).
Частиною першою статті 2 Закону 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направленням) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону 2232-ХІІ).
Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 39 Закону 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Абзацом четвертим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон 3543-ХІІ) встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 22 Закону 3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з абзацом першим частини 5 статті 22 Закону 3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
У відповідності із пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, які забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.
З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до положень пункту 9 вказаного Положення 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема:
- здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Згідно із пунктом 11 Положення 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують функції, зазначені у пункті 9 цього Положення.
Аналіз наведених приписів законодавства України свідчить про те, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, які забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
При цьому, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки наділені повноваженнями щодо призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. У свою чергу, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Отже, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, виконуючи свої владні управлінські функції, здійснюють повноваження щодо призову громадян на військову службу.
Суд звертає увагу на те, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.02.2025 у справі 160/2592/23 за позовом військовослужбовця до районного ТЦК і військової частини про визнання протиправними дій щодо призову і зобов`язання прийняти рішення про звільнення зі служби вказав, що визнання процедури призову протиправною не спричиняє звільнення незаконно мобілізованого з військової служби, тобто, не відновлює попереднього становища особи, призваної на військову службу. Як зазначив КАС ВС, «процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною», тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову служб, тому позов у частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати рішення комісії, оформлене протоколом 6 від 13.02.2025, про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації задоволенню не підлягає.
У відповідності до приписів ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається із матеріалів справи, 02.10.2025 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1157 ОСОБА_1 був призваний на військову слжбу під час мобілізації та направлений для проходження служби до в/ч НОМЕР_1 .
Позивач вважає вищезазначений наказ в частині призову на військову службу за мобілізацією - незаконним та протиправним, тому звернувся до суду із даним позовом.
Варто зазначити, що оскаржуваний Позивачем наказ є індивідуальним правовим актом, який вичерпав свою дію фактом призову позивача на військову службу та зарахування останнього до складу військової частини.
Пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні.
Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.
Так, в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 2-зп у справі 3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 9-рп/2008 в справі 1-10/2008 зазначено про те, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Відтак, враховуючи, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 1157, в частині призову Позивача на військову службу за мобілізацією - вже реалізований та вичерпав свою дію фактом виконання, а тому його скасування не матиме наслідком звільнення позивача із військової служби.
Більш того, суд звертає увагу, що Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація.
Критично оцінює суд також доводи представника Позивача, що в даній справі позивач оскаржує не акт індивідуальної дії (наказ начальника районного ТЦК та СП про мобілізацію позивача), а дії щодо порушення, допущені під час процедури проведення ВЛК, оскільки вони спростовуються безпосередньо змістом заявлених позовних вимог. Намагання розмежувати процедурні дії щодо проведення ВЛК та сам факт мобілізації є штучним правовим виокремленням, яке має на меті обійти сталу правову позицію Верховного Суду. Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, кінцевою метою та безпосереднім предметом судового захисту, який просить застосувати позивач, є саме визнання протиправним та скасування наказу керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.10.2025 1157 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 . Відтак, оскаржуваним індивідуальним актом у цій справі є саме наказ про призов, що свідчить на користь повної подібності (тотожності) правовідносин із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі 160/2592/23».
Оцінюючи доводи Позивача про відкриття кримінальних проваджень на виконання ухвал Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.10.2025 та від 25.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, суд зазначає, що сам по собі факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початок розслідування не є належним і допустимим доказом, який би свідчив про протиправність дій ТЦК та СП чи протиправність оскаржуваного наказу від 02.10.2025 1157.
Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Згідно з приписами частини 6 статті 78 КАС України, обов`язковим для адміністративного суду є лише вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.
Оскільки матеріали справи не містять обвинувального вироку суду відносно посадових осіб відповідача за фактами, пов`язаними з призовом позивача, суд доходить висновку, що порушення кримінальних справ не спростовує правомірність дій та рішень відповідача, а тому наведені аргументи позивача є безпідставними.
За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Решта доводів Позивача та його представника висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують та не змінюють. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Судові витрати не розподіляються.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».
Копію рішення направити сторонам справи.
Рішення складене та підписане 09.09.2026.

Суддя | Валентина ОРЛЕНКО