КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 754/14666/25 Головуючий у 1 інстанції: Сенюта В.О.
Провадження № 22-ц/824/14612/2026 Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів: 
судді-доповідача Шебуєвої В.А., 
суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,
секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 червня 2026 року, ухвалене в м. Києві в складі судді Сенюти В.О., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що 06 січня 2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 261184418 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надало відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6800,00 грн. зі сплатою процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, 19 грудня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 19/1224-01, 08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до яких до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №261184418 від 06 січня 2024 року на загальну суму 31475,11 грн. 
Посилаючись на на невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №261184418 від 06 січня 2024 року, ТОВ «ФК «Ейс» просило стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 31475,11 грн., з яких: 6799,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 24675,71 грн. - заборгованість за процентами.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 червня 2026 року позов ТОВ «ФК «Ейс» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 261184418 від 06 січня 2024 року у розмірі 31475,11 грн., а також понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс». Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не перевірив виконання укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та здійснення фінансування за ним, а також факту переходу прав вимоги від первісного кредитора, враховуючи, що він був укладений раніше за кредитний договір з ОСОБА_1 . Суд також неправильно визначив строк кредитування, який згідно заявки на отримання кредиту становить 10 днів, а також безпідставно стягнув нараховані поза межам кредитування проценти. 16 січня 2024 року, тобто на десятий день, відповідачкою було сплачено 1483,00 грн., що покрило всю суму нарахувань за процентами, а 0,60 грн. пішло на погашення заборгованості за кредитом. Відповідно, реальний залишок заборгованості склав 6799,40 грн.
В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В судове засідання представник ТОВ «ФК «Ейс» не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність. Представник ТОВ «ФК «Ейс»подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просить відмовити у її задоволенні.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 січня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 261184418 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказаний договір підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням його персональних даних та шляхом введення одноразового ідентифікатора ЕМNV-6879.
Відповідно до п. 2.1 договору кредитної лінії № 261184418, встановлено кредитний ліміт на суму 6800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності.
Відповідно до п. 7.1. договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 16 січня 2024 року, а саме протягом 10 днів від дати отримання першого траншу.
Згідно з п. 7.2. договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; 7.2.2. дострокового припинення дії договору в порядку, передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 договору.
Відповідно до п. 7.3 договору кінцева дата повернення кредиту - 05 лютого 2029 року.
Згідно з п. 8.3.2 договору сторони погодили, що встановлений у п.7.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду.
Відповідно до п.8.3.1 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 795,70 відсотків річних, що становить 2,18 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним.
Згідно п. 3.3. кредитного договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 10 (десять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1482,40 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет.
Згідно з п. 8.5. договору у разі здійснення позичальником двох та більше пролонгацій кредитодавець має право зменшити розмір індивідуальної процентної ставки у наступних періодах пролонгації. Про порядок надання додаткових знижок і про їх розмір позичальник інформується в особистому кабінеті. Після закінчення дисконтного періоду жодних знижок на проценту ставку не надається (а.с. 93-102 т. 1).
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за договором кредитної лінії № 261184418 та перерахувало на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 6800,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 06 січня 2024 року, випискою по рахунку ОСОБА_1 , відкритого у АТ «Райффайзен Банк» (а.с.66,124 т. 1).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу , на підставі якого згідно Реєстру прав вимоги №276 від 19 березня 2024 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 261184418 від 06 січня 2024 року в сумі 16 855,97 грн., з яких: 6799,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 056,57 грн. - заборгованість за процентами (а.с. 34-35, 36-48 т. 1).
19 грудня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №261184418 від 06 січня 2024 року.
08 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 261184418 від 06 січня 2024 року до ОСОБА_1 в сумі 31475,11 грн., з яких 6800,00 грн. - сума заборгованості за кредитом, 24675,71 грн. - сума заборгованості за процентами (а.с. 17-23 т. 1).
ТОВ «ФК «Ейс» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_1 вказаної заборгованості.
Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість в повному обсязі позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції у повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Кредитор, який заявляє вимоги про стягнення коштів за кредитним договором, зобов`язаний надати суду докази на підтвердження надання позичальнику кредиту. 
При цьому за правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як було встановлено, 06 січня 2024 року в електронній формі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 261184418, на підставі якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 6800,00 грн. шляхом перерахування вказаної суми коштів на рахунок останньої, відкритий у АТ «Райффайзен Банк».
На підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», договору факторингу від 19 грудня 2024 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», договору факторинг від 08 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс», право вимоги за договором № 261184418 від 06 січня 2024 року до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Ейс».
ОСОБА_1 не спростовувала факт укладення нею договору кредитної лінії № 261184418 від 06 січня 2024 року, отримання кредиту та не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань у повному обсязі. Як вбачається з доданих до позовної заяви розрахунків, на виконання договору відповідачкою 16 січня 2024 року було сплачено 1483,00 грн. (а.с. 11 т. 1).
Суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованості за вказаним договором.
Колегія суддів відхиляє як такі, що не відповідають матеріалам справи, посилання захисника ОСОБА_1. на відсутність доказів передачі та оплати права вимоги за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». 
На підтвердження вказаних обставин ТОВ «ФК «Ейс» було надано витяг з Реєстру прав вимоги №276 від 19 березня 2024 року, протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно Реєстру прав вимоги №276 від 19 березня 2024 року та акт звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2024 року зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги №276 від 19 березня 2024 року за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підтвердили, що станом на 31 грудня 2024 року фактором ТОВ «Таліон Плюс» здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення права вимоги за реєстром права вимоги №276 від 19 березня 2024 року (а.с. 33-35 т. 1).
Представник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції заявив клопотання про витребування у ТОВ «ФК «Ейс» доказів на підтвердження фактичного фінансування за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року - платіжних доручень, інструкцій банківських виписок та інших бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування коштів за реєстром права вимоги №276 від 19 березня 2024 року.
Разом з тим, як було зазначено, на підтвердження перерахування коштів за реєстром права вимоги №276 від 19 березня 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» було надано Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно Реєстру прав вимоги №276 від 19 березня 2024 року та акт звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2024 року зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги №276 від 19 березня 2024 року за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
Вказані документи є письмовими доказами, які містить інформацію щодо предмету доказування, а отже є належними доказами в даній справі відповідно до ст. 77 ЦПК України.
Звертаючи увагу на відсутність саме первинних бухгалтерських документів, ОСОБА_1 не оспорювала вказаних договорів факторингу.
Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на те, що договір факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений раніше за кредитний договір з ОСОБА_1 .
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) був укладений договір факторингу №28/1118-01.
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Відтак, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору - реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
На виконання п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано Реєстр прав вимоги №276 від 19 березня 2024 року, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 261184418 від 06 січня 2024 року в сумі 16 855,97 грн., з яких: 6799,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 056,57 грн. - заборгованість за процентами.
Договір кредитної лінії № 261184418 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 06 січня 2024 року. Тобто, Реєстр прав вимоги №276 від 19 березня 2024 року, за яким були передані права вимоги до ОСОБА_1 , був укладений вже після укладення договору кредитної лінії № 261184418 від 06 січня 2024 року.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання представника ОСОБА_1 , що суд першої інстанції неправильно визначив строк кредитування, який згідно заявки на отримання кредиту становить 10 днів, а також стягнув проценти, нараховані поза межам кредитування. Відповідно до п. 7.1. договору кредитної лінії № 261184418 від 06 січня 2024 року сторонами визначено, що 10-денний строк є лише рекомендованим (не обов`язковим) строком для дострокового повернення кредиту. Згідно з п. 7.3 договору визначено кінцеву дату повернення кредиту 05 лютого 2029 року.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом розміром заборгованості, який підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс».
Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за процентами нараховувалася відповідно до п.8.3.1 договору кредитної лінії № 261184418 від 06 січня 2024 року, згідно з яким нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 795,70 % річних, що становить 2,18 % в день від суми кредиту за час користування ним.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, ст. 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином положення пункту 2 розділу II та пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» застосовуються до кредитних договорів, укладених до 24 грудня 2023 року, якщо строк їх дії було продовжено після цієї дати. До кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року, підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1%, розрахованих згідно з частиною четвертою цієї ж статті.
Оскільки договір кредитної лінії № 261184418 від 06 січня 2024 року був укладений після набрання чинності Закону України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитом за ставкою 1% в день.
Крім того, відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України укладення договору факторингу не тягне за собою заміну сторони кредитодавця у договорі кредиту.
Метою укладення договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення на користь фактора права грошової вимоги до боржника/боржників, такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги.
Умовами укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу не визначено передання майбутньої грошової вимоги за договором кредитної лінії № 261184418 від 06 січня 2024 року. Також договором факторингу не передбачено права фактора нараховувати боржникам проценти за користування кредитом на підставі кредитного договору.
В Реєстрі прав вимоги №276 від 19 березня 2024 року визначено, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 261184418 від 06 січня 2024 року, сформоване станом на 19 березня 2024 року.
Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» підлягала стягненню заборгованість по тілу кредиту, яка становила 6800,00 грн., і заборгованість за процентами за період з 06 січня 2024 року по 19 березня 2024 року, що складає 74 дні, з розрахунку 1% в день, що становить 5032,00 грн., а всього 11832,00 грн. Оскільки в погашення боргу ОСОБА_1 було сплачено 1483,00 грн., то на користь ТОВ «ФК «Ейс» підлягає стягненню 10 349,00 грн.
Таким чином, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 червня 2026 року підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості за договором кредитної лінії № 261184418 від 06 січня 2024 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс». Відповідно, підлягає зміні рішення суду першої інстанції і в частині розподілу судових витрат.
Пропорційно до задоволених вимог (33%) з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» підлягає стягненню 799,39 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (2422,40 грн. х 33%), та 1650,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції (5000,00 грн. х 33%). Пропорційно до частини вимог, в задоволенні якої було відмовлено (67%), з ТОВ «ФК «Ейс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 434,51 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги (3633,60 грн. х 67%).
В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 червня 2026 року змінити в частині визначення розміру заборгованості за договором кредитної лінії № 261184418 від 06 січня 2024 року, яка підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», та в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії № 261184418 від 06 січня 2024 року в розмірі 10 349,00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 799,39 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та 1650,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на користь ОСОБА_1 2 434,51 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. 
В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2026 року. 

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.