СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року м. Харків Справа № 922/551/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Плахов О.В., суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,
за участю представників сторін:
від позивача – не з`явився,
від відповідача – Гарагуля В.А., в порядку самопредставництва, витяг, наказ, посадова інструкція, положення (в залі суду),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (вх.№1535Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.06.2026, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Ольшанченко В.І., дата складання повного рішення - 23.06.2026, у справі №922/551/26 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс", м. Львів,
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", м. Харків, 
про стягнення 12 943 011, 93грн 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Укренергомашини" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс" 12 943 011, 93грн, з яких: 6 882 978, 67грн - сума основної заборгованості за договором №238-12/177-ВК від 05.07.2018; 396 302, 66грн - процентів річних; 5 663 730, 60грн - інфляційних втрат, а також судовий збір у сумі 194 145, 18грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки продукції №238-12/177-ВК від 05.07.2018 щодо оплати поставленої продукції.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.06.2026 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс" заборгованість за договором поставки продукції №238-12/177-ВК від 05.07.2018 у сумі 6 882 978, 67грн, 1% річних за період з 12.11.2019 по 31.01.2026 у сумі 396 302, 66грн, інфляційні втрати за період з листопада 2019 року по січень 2026 року у сумі 5 663 730, 60грн та судовий збір у сумі 194 145, 18грн.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано наступним:
- позивач належним чином виконав умови договору та поставив відповідачу товар, що підтверджується наданими позивачем видатковими накладними, а також підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків за договором за період з 01.12.2019 по 07.10.2021, відповідно до якого сальдо на 08.10.2021 складає 7 648 860, 35грн. Відповідач поставку товару у розмірі, вказаному позивачем у позовній заяві, не спростував, здійснив лише часткову оплату у сумі 582 052, 26 грн, доказів відсутності заборгованості за договором матеріали справи не містять. За таких обставин, наявні фактичні та правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 6 882 978, 67грн;
- враховуючи відсутність доказів сплати відповідачем заборгованості, стягненню підлягають 1% річних за період з 12.11.2019 по 31.01.2026 у сумі 396 302, 66грн та інфляційні втрати за період з листопада 2019 року по січень 2026 року у сумі 5 663 730, 60грн;
- клопотання відповідача про зменшення процентів річних та інфляційних втрат на 99% не підлягає задоволенню, оскільки зменшення таких нарахувань не передбачене чинним законодавством.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 22.06.2026, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 22.06.2026 про стягнення з відповідача 1% річних за період з 12.11.2019 по 31.01.2026 в сумі 396 302, 66грн, інфляційних втрат за період з листопада 2019 року по січень 2026 року в сумі 5 663 730, 60грн. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 22.06.2026 в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 194 145, 18грн, оскільки позов подавався позивачем через Електронний Суд, а суд першої інстанції не застосував пільгу 0, 8 при його подачі, тому неправомірно стягнув з відповідача 194 145, 18грн замість 155 316, 14грн. Перевірити правильність нарахування 1 % річних за період з 12.11.2019 по 31.01.2026 в сумі 396 302, 66грн та інфляційних втрат за період з листопада 2019 року по січень 2026 року в сумі 5 663 730, 60грн. Ухвалити нове рішення, яким позивачу – Товариству з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс" відмовити у стягненні з відповідача – Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" 1% річних за період з 12.11.2019 по 31.01.2026 в сумі 396 302, 66грн та інфляційних втрат за період з листопада 2019 року по січень 2026 року в сумі 5 663 730, 60грн. У разі неврахування пункту 7 прохальної частини апеляційної скарги про відмову у стягненні відсотків річних та інфляційних втрат: перевірити правильність їх розрахунку (нарахування) позивачем. З підстав, викладених в апеляційній скарзі, задовольнити клопотання відповідача (апелянта) про зменшення загального розміру стягнення 1% річних та інфляційних втрат на 99%. Судові витрати апелянт просить покласти на позивача.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що:
- АТ "Українські енергетичні машини" є стратегічним підприємством державного сектору економіки України. Діяльність відповідача спрямована на відновлення зруйнованого чи пошкодженого внаслідок збройної агресії рф майна об`єктів критичної інфраструктури, які забезпечують безперебійне функціонування Об`єднаної енергетичної системи України. Одночасно апелянт підтримує роботу об`єктів цивільного захисту населення міста-героя Харкова. Стягнення з відповідача 1% річних та інфляційних несе в собі ризик зупинки його господарської діяльності через відсутність у нього грошових коштів. Судове рішення про відмову у задоволенні позову або зменшення стягнення інфляційних та 1% річних на 99% допомогло б зберегти сталу роботу відповідача в умовах війни та продовжити виготовляти обладнання для відновлення об`єктів енергетичної системи України, пошкоджених внаслідок російських обстрілів;
- задоволення позовних вимог про стягнення 1% річних та інфляційних може унеможливити своєчасність виплати заробітної плати працівникам (через відсутність у відповідача коштів та скрутне фінансово-економічне становище), що невідворотно призведе до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача;
- договір поставки №238-12/177-ВК від 05.07.2018 був укладений не з відповідачем, а з АТ "Завод "Електроважмаш", який було реорганізовано шляхом приєднання до АТ "Укренергомашини". З моменту виникнення зобов`язань у відповідача перед позивачем до моменту початку повномасштабного вторгнення рф на територію України минуло лише 85 днів. При цьому, до відповідача була передана вся кредиторська заборгованість АТ "Завод "Електроважмаш" на суму більше 2 млрд.грн більше ніж 260 кредиторів;
- можливим та обґрунтованим є врахування наявності воєнного стану як форс-мажорної обставини, що має наслідком звільнення відповідача від фінансово-господарської відповідальності (грошової відповідальності) за невиконання обов`язків по договору і таке врахування може бути здійснено у загальному порядку, як це передбачено у листі Торгово-промислової палати №2024/02.0-7.1 від 28.02.2024 як на підставі даного листа (розміщений у загальному доступі), так і на підставі наданих відповідачем доказів.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2026, для розгляду справи №922/551/26 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на рішення Господарського суду Харківської області від 22.06.2026 у справі №922/551/26. Призначено справу до розгляду на "02" вересня 2026 р. о 09:30 годині.
Копія ухвали апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження вручена сторонам у справі у підсистемі "Електронний суд", користувачами якої вони є.
10.08.2026 від позивача до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" залишити без задоволення, виходячи з наступного:
- усталена позиція Верховного Суду щодо наведеної відповідачем аргументації викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №903/602/24 від 02.07.2025, а саме, що розмір процентів річних, який встановлений договором у розмірі 1%, не підлягає зменшенню судом; інфляційні втрати взагалі не підлягають зменшенню;
- аргументи відповідача щодо можливого зупинення його господарської діяльності не відповідають дійсності та не повинні бути прийняті судом до уваги.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 02.09.2026 представник апелянта оголосив доводи та вимоги апеляційної скарги, просить її задовольнити. Позивач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, його представник не з`явився, хоча позивач був належним чином завчасно повідомлений про час, дату і місце судового засідання. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається із доводів і вимог апеляційної скарги відповідача, останній просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 22.06.2026 у справі №922/551/26 в частині стягнення з відповідача 1% річних за період з 12.11.2019 по 31.01.2026 в сумі 396 302, 66грн, інфляційних втрат за період з листопада 2019 року по січень 2026 року в сумі 5 663 730, 60грн та в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 194 145, 18грн (замість правильної суми 155 316, 14грн).
Отже, судовою колегією переглядається рішення Господарського суду Харківської області від 22.06.2026 у справі №922/551/26 в частині стягнення з відповідача на користь 1% річних, інфляційних втрат та судового збору.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта та доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 05.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс" (постачальник) та Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" (замовник) був укладений договір поставки продукції №238-12/177-ВК (надалі - договір), за яким постачальник зобов`язався поставити продукцію у власність замовнику, а замовник зобов`язувався прийняти продукцію і оплатити її в порядку, передбаченому цим договором:
- найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції, а також код і назва, відповідно до Національного класифікатора України ДК 016:2010 Державний класифікатор продукції та послуг, затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №457 від 11.10.2010 та до Національного класифікатора України ДК 021:2015 Єдиний закупівельний словник, затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 №1749, зазначаються у Специфікації №1 (додаток №1), яка є невід`ємною частиною цього договору (пункти 1.1, 1.2 договору).
Специфікацією №1, яка є додатком до договору, сторонами визначено наступну продукцію:
1. Електрод зграфітований ЕГ 150х1500хS88C3 з ніпелем 88C3NR ДСТУ 4494:2005 у кількості 7000 кг загальною вартістю 1 379 000, 00грн без ПДВ;
2. Електрод зграфітований ЕГ 300х1500хS177Т4 з ніпелем 177Т4NР ДСТУ 4494:2005 та електрод зграфітований ЕГ 300х1800хS177Т4 з ніпелем 177Т4NР ДСТУ 4494:2005 у загальній кількості 100000 кг загальною вартістю 19 700 000, 00грн без ПДВ.
- передача продукції здійснюється на складі замовника за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299 (пункт 2.2 договору);
- право власності на продукцію переходить до замовника з моменту її фактичної поставки від постачальника (пункт 2.4 договору);
- загальна вартість договору складає 25 294 800, 00грн, у т.ч. ПДВ 20% - 4 215 800, 00грн (пункт 3.1 договору);
- розрахунки за партію продукції здійснюються замовником шляхом 100% оплати за фактично отриману партію продукції на протязі 60 (шістдесят) календарних днів від дня поставки і приймання її за якістю і кількістю (пункт 4.1. договору);
- замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату кожної окремої партії продукції, на умовах договору (пункт 5.1. договору);
- постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати оплату за продукцію (пункт 5.4 договору);
- сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим договором, відповідно до чинного законодавства України (пункт 10.1 договору);
- за порушення строків оплати продукції, передбачених цим договором, постачальник має право вимагати оплату 1% річних та індексу інфляційних витрат (пункт 10.5 договору);
- договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 (пункт 14.1 договору).
Додатковою угодою №1 від 05.12.2018 сторонами внесені зміни до Специфікації №1 на суму 25 636 398, 00грн, у т.ч. ПДВ 20% - 4 272 733, 00грн.
Відповідно до Специфікації №1, з урахуванням внесених змін, сторонами визначено наступну продукцію:
1. Електрод зграфітований ЕГ 150х1500хS88C3 з ніпелем 88C3NR ДСТУ 4494:2005 у кількості 7000 кг загальною вартістю 1 585 850, 00грн без ПДВ;
2. Електрод зграфітований ЕГ 300х1500хS177Т4 з ніпелем 177Т4NР ДСТУ 4494:2005 та електрод зграфітований ЕГ 300х1800хS177Т4 з ніпелем 177Т4NР ДСТУ 4494:2005 у загальній кількості 100000 кг. загальною вартістю 19 777 815, 00грн без ПДВ.
Додатковою угодою №3 від 26.12.2019 строк дії договору було продовжено до 31.12.2020.
Додатковою угодою №4 від 18.12.2020 строк дії договору було продовжено до 31.12.2021.
27.08.2021 відповідно до Угоди про заміну сторони правонаступником до договору №238-12/177-ВК від 05.07.2018 Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" було замінено на Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш".
Додатковою угодою від 01.12.2021 без номеру було передано Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" всі права та обов`язки Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" за договором.
Додатковою угодою №5 від 18.12.2021 строк дії договору було продовжено до 31.12.2022.
До позовної заяви позивачем додано низку видаткових накладних, довіреностей та товарно-транспортних накладних на підтвердження здійснення поставок за договором, а саме:
1. Видаткова накладна №РН-091011 від 10.09.2019 на суму 799 567, 45грн, підписана представниками позивача та замовника, уповноваженого на отримання цінностей за договором довіреністю №1413 від 10.09.2019, а також ТТН №РН-091011 від 10.09.2019.
2. Видаткова накладна №РН-100704 від 07.10.2019 на суму 752 508, 48грн, підписана представниками позивача та замовника, уповноваженого на отримання цінностей за договором довіреністю №1572 від 07.10.2019, а також ТТН №РН-100704 від 07.10.2019.
3. Видаткова накладна №РН-102913 від 29.10.2019 на суму 581 508, 54грн, підписана представниками позивача та замовника, уповноваженого на отримання цінностей за договором довіреністю №1696 від 29.10.2019, а також ТТН №РН-102913 від 29.10.2019.
4. Видаткова накладна №РН-012003 від 20.01.2020 на суму 454 181, 76грн, підписана представниками позивача та замовника, уповноваженого на отримання цінностей за договором довіреністю №29 від 20.01.2020, а також ТТН №РН-012003 від 20.01.2020.
5. Видаткова накладна №РН-020308 від 03.02.2020 на суму 771 266, 82грн, підписана представниками позивача та замовника, уповноваженого на отримання цінностей за договором довіреністю №52 від 03.02.2020, а також ТТН №РН-020308 від 03.02.2020.
6. Видаткова накладна №РН-030515 від 05.03.2020 на суму 777 791, 46грн, підписана представниками позивача та замовника, уповноваженого на отримання цінностей за договором довіреністю №155 від 04.03.2020, а також ТТН №РН-030515 від 05.03.2020;
7. Видаткова накладна №РН-040803 від 12.04.2021 на суму 601 898, 04грн, підписана представниками позивача та замовника, уповноваженого на отримання цінностей за договором довіреністю №317 від 06.04.2020, а також ТТН №РН-040803 від 08.04.2020;
8. Видаткова накладна №РН-051909 від 19.05.20 на суму 816 395, 58грн, підписана представниками позивача та замовника, уповноваженого на отримання цінностей за Договором довіреністю №481 від 18.05.2020, а також ТТН №РН-051909 від 19.05.2020.
9. Видаткова накладна №РН-090707 від 07.09.2020 на суму 582 052, 26грн, підписана представниками позивача та замовника, уповноваженого на отримання цінностей за договором довіреністю №901 від 07.09.2020, а також ТТН №РН-090707 від 07.09.2020.
10. Видаткова накладна №РН-042009 від 20.04.2021 на суму 1 007 785, 02грн, підписана представниками позивача та замовника, уповноваженого на отримання цінностей за договором довіреністю №129 від 19.04.2021, а також ТТН №РН-042009 від 20.04.2021.
Матеріали справи містять акт звірки взаєморозрахунків за договором за період 01.12.2019 - 07.10.2021, підписаний представниками та скріплений печатками позивача та Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", відповідно до якого сальдо на 08.10.2021 складає 7 465 030, 93грн.
23.12.2021 відповідач здійснив часткову оплату поставленої продукції у сумі 582 052, 26грн.
Пунктом 13.2 договору встановлений обов`язковий претензійний порядок.
Позивач направив відповідачу претензію №16-01/2026 від 16.01.2026, проте, відповіді на претензію не отримав.
Загальна вартість неоплаченої в строк продукції, з урахуванням часткової оплати, становить 6 882 978, 67грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі, у зв`язку із невиконанням відповідачем як правонаступником АТ "Завод "Електроважмаш" зобов`язань за договором поставки.
Апелянт не заперечує наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 6 882 978, 67грн.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).
У спірних правовідносинах умовами договору поставки сторони узгодили, що за порушення строків оплати продукції, передбачених цим договором, постачальник має право вимагати оплату 1% річних та інфляційні втрати.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19), від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження №12-45гс23).
Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18).
Колегією суддів апеляційного господарського суду детально перевірено розрахунок позивача 1% річних за період з 09.11.2019 по 31.01.2026 у сумі 396 302, 66грн та інфляційні втрати за період з листопада 2019 року по січень 2026 року у сумі 5 663 730, 60грн та встановлено, що розрахунок відповідає вимогам законодавства та є арифметично вірним.
Судовою колегію перевірено і здійснений відповідачем контррозрахунок 1% річних та встановлено його незначну арифметичну невірність, що і стало наслідком розбіжності розрахунку відповідача із розрахунком позивача у 239, 61грн.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
При цьому, суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24.
Як зазначено вище, позивачем нараховано 1% річних за період з 09.11.2019 по 31.01.2026 у сумі 396 302, 66грн, відтак, підстави для зменшення нарахованих річних відсутні.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №519). 
Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.
Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.
Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі №904/4334/22, від 24 січня 2024 року у справі № 917/991/22, від 01 жовтня 2024 року у справі №910/18091/23 та від 05 листопада 2024 року у справі № 902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №712/4975/22.
З огляду на наведене, доводи відповідача про те, що суд за певних обставин може зменшити розмір інфляційних втрат, є необґрунтованими.
При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до пункту 12.1 укладеного між сторонами договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереробної сили, що виникла після укладання договору в результаті обставин надзвичайного характеру, які сторони не могли передбачати або відвернути.
У пункті 12.2 договору визначено, що у разі наявності таких обставин кожна сторона повинна не пізніше трьох днів повідомити про них у письмовому вигляді іншу сторону. Повідомлення повинно містити у собі дані про характер обставин, а також офіційні документи, що засвідчують наявність цих обставин. Зазначені вище обставини і їх тривалість підтверджується сертифікатом, виданим Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.
Відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання зобов`язання з оплати наданих послуг за договором внаслідок обставин непереборної сили та не доведено, що загальновідомі форс-мажорні обставини впливають у даному конкретному випадку на виконання ним зобов`язань по оплаті за спожиту електроенергію за договором.
Суд вважає за необхідне зазначити також, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.
Проте, сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.
Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України "Про Торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.
Натомість відповідачем не надано сертифікату ТПП за конкретним зобов`язанням, що випливає із спірного договору.
Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.
Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем не доведено наявність форс-мажорних обставин за конкретним зобов`язанням, що випливає із спірного договору, суд не приймає заперечення відповідача через їх недоведеність.
З огляду на наведене, враховуючи відсутність доказів сплати відповідачем заборгованості, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що стягненню підлягають 1% річних за період з 12.11.2019 по 31.01.2026 у сумі 396 302, 66грн та інфляційні втрати за період з листопада 2019 року по січень 2026 року у сумі 5 663 730, 60грн.
Щодо доводів відповідача, що судом першої інстанції неправильно стягнуто на користь позивача судовий збір, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, ставка судового збору за подання позовної заяви становить 155 316, 14грн (12 943 011, 93 * 1, 5% * 0, 8 (коефіцієнт, що застосовується у зв`язку із зверненням з позовною заявою через підсистему "Електронний суд")).
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 155 316, 14грн.
Згідно матеріалів позовної заяви, позивачем при поданні позовної заяви сплачено 194 145, 18грн.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема, у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, проте, вирішуючи питання стягнення судового збору з відповідача на користь позивача, не врахував передбаченої законом ставки 0, 8, для пониження відповідного розміру ставки судового збору, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" слід задовольнити частково, змінивши рішення Господарського суду Харківської області від 22.06.2026 у справі №922/551/26 шляхом зазначення правильної суми стягнення з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс" судового збору за подання позовної заяви - 155 316, 14грн. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 22.06.2026 у справі №922/551/26 слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги по суті спору, судові витрати апелянта, пов`язані із розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 22.06.2026 у справі №922/551/26 змінити шляхом зазначення правильної суми стягнення з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс" судового збору за подання позовної заяви - 155 316, 14грн.
В решті рішення Господарського суду Харківської області від 22.06.2026 у справі №922/551/26 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 08.09.2026.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.В. Плахов 

Суддя П.В. Тихий