ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1970/26 Справа № 183/512/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Краснокутський С. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 липня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження на постанову Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю:
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.
Постановою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2026 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 11 січня 2026 року, о 02 год. 22 хв., у м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 238, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Drager Alcotest 7510 ARND-0039, водій дійсно керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння згідно з результатом огляду позитивний 1,98%, чим порушила вимоги пункту 2.9.а. Правил дорожнього руху.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування пропущеного строку вказує, що судом першої інстанції не вручено їй копію постанови у день винесення та не надіслано засобами поштового листування. Про існування постанови суду дізналася лише 07.06.2026 через застосунок «Дія».
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, ухваленою з істотним порушенням норм процесуального права. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Наголошує, що надання правової допомоги у суді першої інстанції було неналежним, оскільки, як стверджує ОСОБА_1 , захисник проігнорував її пояснення та не довів суду реальні обставини. Так, вказує, що 11.01.2026 приблизно о 02-00 годині ночі діяла у стані крайньої необхідності, оскільки їй ОСОБА_3 , який є учасником бойових дій та має важкі поранення, потребував невідкладної допомоги, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 вирушила на власному автомобілі до Самарівської районної лікарні.
Разом з цим наголошує, що під час винесення постанови судом не досліджено її особу, сімейний та майновий стан, що призвело до застосування надмірно суворого покарання, вказує, що вона є вдовою, має на утриманні трьох дітей, має на утриманні дитину з інвалідністю, у зв`язку з чим соціальні виплати є єдиним джерелом дохода, а тому визначений судом штраф у розмірі 17 000,00 гривень є непомірним для неї. Зазначає, що автомобіль є життєво необхідним засобом для забезпечення життєдіяльності дитини з інвалідністю.
Вказує, що пояснення свідків є недопустимим доказом, оскільки суд не допитав свідка ОСОБА_3 .
Позиції учасників апеляційного розгляду.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу в повному обсязі, просила їх задовольнити. Щодо обставин справи пояснила, що дійсно перебувала у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання, в цей час до неї звернувся її сусід, який потребував медичної допомоги, тому вона повезла його у медичний заклад.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
Розглянувши клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає обґрунтованими його доводи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання постанови суду особою, відносно якої розглянуто справу про адміністративне правопорушення. Враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення його права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, доходить наступних висновків. 
Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 563779 від 11.01.2026; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів від 11.01.2026; роздруківці тестування на алкоголь за допомогою Drager Alcotest №814 від 11.01.2026 з результатом 1,98 проміле; рапорті інспектора поліції; відеозаписом з місця події.
З відеозапису нагрудних камер працівників поліції вбачається, що 11.01.2026 зупинено транспортний засіб «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не заперечувала факту керування транспортним засобом, добровільно погодилася пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Зафіксовано результат огляду 1,98 проміле. Вказаний результат значно перевищує допустиму норму та свідчить про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, що є порушенням п. 2.9 а Правил дорожнього руху. Після проходження огляду на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 погодилася з встановленим результатом.
За вимогами п. 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення водієм вимог п. 2.9 а ПДР настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції та письмовими доказами у справі, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння внаслідок дії у стані крайньої необхідності, оскільки її сусід потребував медичної допомоги, є необґрунтованими.
Відповідно до положень ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
При цьому обов`язок доведення наявності таких обставин покладається на особу, яка на них посилається. Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що існувала реальна, безпосередня небезпека для життя чи здоров`я особи, яка не могла бути усунута іншим способом, зокрема, шляхом виклику швидкої медичної допомоги.
Крім того, із дослідженого судом відеозапису вбачається, що особа, на необхідність надання допомоги якій посилається скаржниця, самостійно пересувалася, вільно рухалася поряд із транспортним засобом, будь-яких очевидних ознак невідкладного стану чи безпорадності не проявляла. Такі обставини не підтверджують доводи апеляційної скарги про існування стану крайньої необхідності.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції застосував до ОСОБА_1 надмірно суворе адміністративне стягнення та не врахував її сімейний та майновий стан, також є безпідставними, оскільки санкція ч. 1 ст.130 КУпАП є імперативною та передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Зазначене стягнення є визначеним законом, а тому суд першої інстанції не наділений дискреційними повноваженнями щодо призначення більш м`якого адміністративного стягнення або незастосування додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі, які апелянт тлумачить на користь захисту, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити їй строк апеляційного оскарження постанови Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун