ПОСТАНОВА
Справа № 137/848/26
07 липня 2026 р. 3/137/359/26 

Суддя Літинського районного суду Вінницької області Гопкін П.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2026 о 21 год 12 хв на 347 км. автодороги М-30 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Форд, д.н.з. НОМЕР_3 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в повному обсязі у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу. Подія фіксувалась на безперервну відеофіксацію нагрудних портативних відеореєстраторів.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
07.07.2026 захисником ОСОБА_1 – адвокатом Дегтярьовим О.М. до початку судового засідання подано клопотання про закриття провадження у справі мотивоване тим, що працівники поліції зупинили транспортний засіб без передбачених законом підстав, не поінформували водія про причину зупинки та не надали доказів порушення ним ПДР. Крім того, захисник зазначає, що водій жодного разу не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, натомість дії поліцейських мали заангажований та провокативний характер, а самі відеозаписи з портативного реєстратора та складені процесуальні документи є неналежними та недопустимими доказами вини особи (а.с. 19-23).
У судове засідання особа, стосовно якої розглядається справа про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не з`явився. Зі слів його захисника, ОСОБА_1 є військовослужбовцем та не мав можливості прибути до суду.
У свою чергу захисник ОСОБА_1 - адвокат Дегтярьов О.М. у судовому засіданні зазначив, що вважає докази, зібрані працівниками поліції стосовно ОСОБА_1 , неналежними та недопустимими, оскільки відсутні докази законної зупинки транспортного засобу, не долучено доказів відмови від проходження огляду, а з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив адміністративне правопорушення, при цьому самі лише висловлювання працівників поліції не можуть бути належними доказами. На запитання головуючого захисник не заперечив тієї обставини, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, однак зазначив, що той не повідомляв про вживання алкогольних напоїв. Також пояснив, що після чергування ОСОБА_1 перебував у втомленому стані, але чітко та послідовно відповідав на запитання працівників поліції, що підтверджується відеозаписом. Крім того, захисник просив врахувати характеризуючі дані особи, зокрема те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а позбавлення його права керування транспортними засобами істотно обмежить можливість виконувати службові обов`язки, оскільки керування транспортними засобами є його роботою. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, клопотання про закриття провадження у справі, заслухавши позицію захисника, приходжу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується наступними доказами.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 679867 від 30.05.2026 (а.с. 2), зафіксована обставина того, що 30.05.2026 о 21 год 12 хв на 347 км. автодороги М-30 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Форд, д.н.з. НОМЕР_3 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в повному обсязі у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу. Подія фіксувалась на безперервну відеофіксацію нагрудних портативних відеореєстраторів.
Згідного рапорту поліцейського (а.с. 6), 30.05.2026 о 22:12 год. на автодорозі М-30, 347 км, було зупинено автомобіль Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . У рапорті зазначено про виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, його відмову від проходження огляду на місці зупинки, складення щодо нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та відсторонення від керування транспортним засобом.
Дослідженим у судовому засіданні відеозаписом «export-9m7mc» (а.с. 7) повністю спростовуються твердження захисту та підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки на відео зафіксовано, як водій на 01:50 хв. відео прямо визнає факт вживання алкоголю, зазначаючи: «трошки, буквально, ну не покаже», а на 05:43 хв. на пропозицію пройти огляд впевнено стверджує: «покаже, реально покаже», тим самим усвідомлюючи свій стан сп`яніння та відмовляючись від тестування. При цьому подальша поведінка ОСОБА_1 , який на 06:22 хв. пропонував «якось говорити», а на 08:45 хв. запитував «скільки грошей треба?», свідчить про його умисні дії, направлені на уникнення відповідальності, що в сукупності з даними протоколу доводить наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання захисника на наявні в матеріалах справи довідки про проходження ОСОБА_1 служби у військовій частині НОМЕР_4 на посаді водія-санітара (а.с. 27, 29) до уваги не беруться, оскільки останні відображають службу станом на 10.07.2024 та 15.08.2025, що не охоплює час вчинення інкримінованого правопорушення. Водночас надана довідка військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2026 року лише підтверджує факт проходження особою військової служби на теперішній час, проте взагалі не містить відомостей про перебування ОСОБА_1 на посаді водія, у зв`язку з чим дані документи жодним чином не спростовують факт вчинення ним правопорушення та не впливають на кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аналізуючи заперечення захисника щодо незаконності зупинки транспортного засобу, перервності відеозапису та відсутності акту відмови, вважаю їх безпідставними та розцінюю як спосіб захисту з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, оскільки вимоги про відсторонення від керування та пропозиція поліцейського пройти огляд були чітко озвучені водієві, що підтверджується дослідженим відеозаписом. Жодних активних дій, спрямованих на проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки або в найближчому закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 не вчинив, натомість усвідомлено констатував, що результат тестування «реально покаже» сп`яніння, та намагався схилити працівників поліції до неправомірного вирішення питання без складання процесуальних документів. За таких обставин, недоліки в оформленні матеріалів справи, на які посилається захист, не спростовують зафіксованого факту умисної відмови водія від проходження огляду, що повністю утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
Також вважаю за необхідне зазначити, що при усій видимій нетерпимості суспільства до водіїв у нетверезому стані розвернулась майже юридична кампанія по покроковому роз`ясненню, як уникнути відповідальності за керування автотранспортом у нетверезому стані. Відшукуються будь-які «дірки» в і так застарілому, непродуманому, явно «популістському» законодавстві про притягнення до адміністративної відповідальності за керування в нетверезому стані. Усі можливості недомовки, неточності законодавства про адміністративну відповідальність, проблеми з доказуванням у справах про адміністративні правопорушення, використовуються адвокатами та особами, які притягуються до відповідальності за керування в нетверезому стані для уникнення такої відповідальності. Таким чином проходжу до висновку, що стороною захисту вживаються заходи спрямовані не на захист від неправомірного притягнення до відповідальності, а на уникнення ОСОБА_1 відповідальності (що прямо не заборонено законом).
Висловлюючи повагу до статусу ОСОБА_1 , як військовослужбовця Збройних Сил України, водночас звертається увага, що національним законодавством не передбачені норми, якими наявність статусу військовослужбовця звільняє особу від обов`язку дотримуватися встановленого правопорядку та не може бути підставою для уникнення відповідальності за порушення ПДР. Оскільки матеріалами справи, зокрема безпосередніми висловлюваннями самого ОСОБА_1 на відеозаписі, об`єктивно доведено факт вживання ним алкоголю та умисної відмови від проходження огляду, відтак в діях останнього вбачається наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, особою, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, розмір судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на викладене вище, з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Керуючись ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, ст. 283, ст. 284 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,
ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави Україна судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: Гопкін П.  В.