ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року | Справа № 160/7491/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: | Ількова В.В., |
при секретарі:  за участі:  представника позивача: представника відповідача: | Мартіросян Г.А.,   Зубрева В.О., Неруш О.В., Шиян І.О., |
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Селянського (Фермерського) господарства «НАДЕЖДА-В» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними наказу, акту, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
І. ПРОЦЕДУРА

27.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему Електронний суд надійшов позов Селянського (Фермерського) господарства «НАДЕЖДА-В» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
визнати протиправними та скасувати накази Головного управління ДПС у Дніпропетровській області «Про проведення фактичної перевірки СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «НАДЕЖДА-В» (ЄДРПОУ 31654984)» №1221-п від 04 березня 2026 року, «Про проведення фактичної перевірки СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «НАДЕЖДА-В» (ЄДРПОУ 31654984)» №1554-п від 19 березня 2026 року та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області утриматись від видання наказів про проведення фактичної перевірки Селянського (Фермерського) господарства «НАДЕЖДА-В» (ідентифікаційний код в ЄДР: 31654984) із підстави «здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального» за відсутності повноваження, яке засноване на положеннях законодавства України, що має бути реалізоване в ході проведення фактичної перевірки на підставі наказу;
визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо складення Акта від 11 березня 2026 року №545/04 36-09-03/31654984 «Про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці СФГ «НАДЕЖДА-В» (код ЄДРПОУ 31654984) за адресою: Дніпропетровська область, с. Магдалинівка, вул. Прозорова, буд. 46» та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області утриматись від прийняття рішень на підставі Акта від 11 березня 2026 року №545/04-36-09-03/31654984 «Про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці СФГ «НАДЕЖДА В» (код ЄДРПОУ 31654984) за адресою: Дніпропетровська область, с. Магдалинівка, вул. Прозорова, буд. 46» або із посиланням на даний Акт чи викладені в ньому обставини;
визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо складення Акта від 20 березня 2026 року №638/04 36-09-03/31654984 «Про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці СФГ «НАДЕЖДА-В» (код ЄДРПОУ 31654984) за адресою: Дніпропетровська область, с. Магдалинівка, вул. Прозорова, буд. 46» та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області утриматись від прийняття рішень на підставі Акта від 20 березня 2026 року №638/04-36-09-03/31654984 «Про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці СФГ «НАДЕЖДА В» (код ЄДРПОУ 31654984) за адресою: Дніпропетровська область, с. Магдалинівка, вул. Прозорова, буд. 46» або із посиланням на даний Акт чи викладені в ньому обставини.
Слід вказати, що до подання позову, ухвалою суду від 19.03.2026 року заяву представника Селянського (Фермерського) господарства «НАДЕЖДА-В» про забезпечення позову – задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову до подання позовної заяви, а саме до набрання законної сили судовим рішенням за позовом, шляхом: Зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а також іншим особам Державної податкової служби України, утриматися від вчинення дій щодо прийняття розпорядження про анулювання ліцензії та/або щодо прийняття рішення про анулювання та/або припинення дії ліцензії Селянського (Фермерського) господарства «НАДЕЖДА-В» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР: 31654984), виданої на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництво і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах та пального», а саме: ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, дата початку дії ліцензії: 17 грудня 2025 року, реєстраційний номер ліцензії: 04360424202500400.
Ухвалою суду від 30.03.2026 року заяву представника Селянського (Фермерського) господарства «НАДЕЖДА-В» про забезпечення позову – задоволено частково. 
Вжито заходи забезпечення позову, а саме до набрання законної сили судовим рішенням за позовом, шляхом: зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а також іншим особам Державної податкової служби України утриматися від вчинення дій щодо прийняття розпорядження про анулювання ліцензії та/або щодо прийняття рішення про анулювання та/або припинення дії ліцензії Селянського (Фермерського) господарства «НАДЕЖДА-В» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР: 31654984), виданої на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництво і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах та пального», а саме: ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, дата початку дії ліцензії: 23 березня 2026 року, реєстраційний номер ліцензії: 04360424202600255.
Ухвалою суду від 30.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7491/26 та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, згідно положень ст. 262 КАС України. 
Витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема: 
копію наказу «Про проведення фактичної перевірки СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «НАДЕЖДА-В» (ЄДРПОУ 31654984)» №1221-п від 04 березня 2026 року;
акт від 11 березня 2026 року №545/04 36-09-03/31654984 «Про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці СФГ «НАДЕЖДА-В» (код ЄДРПОУ 31654984); 
акт від 20 березня 2026 року №638/04 36-09-03/31654984 «Про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці СФГ «НАДЕЖДА-В»; 
усі наявні докази, що послугували підставою для складання спірних рішень.
14.04.2026 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву. 
14.04.2026 року відповідачем подано клопотання про долучення доказів. 
20.04.2026 року позивачем до суду подано відповідь на відзив.
30.04.2026 року відповідачем подані додаткові пояснення у справі.
07.05.2026 року позивачем подані письмові заперечення.
Ухвалою суду від 28.05.2026 року продовжено строк розгляду справи №160/7491/26 на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.
03.07.2026 року судом на розгляд ставилася питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 03.07.2026 року суд вирішив перейти з розгляду справи №160/7491/26 за правилами спрощеного позовного провадження без (виклику) повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 14.07.2026 року.
14.07.2026 року продовжено строк розгляду справи та відкладено с/з до 30.07.2026 року. 
27.07.2026 року позивачем подані пояснення по справі. 
30.07.2026 року розгляд справи перенесено на іншу дату, у зв`язку з перебуванням судді на конференції.
Справу призначено до розгляду на 04.08.2026 року. 
04.08.2026 року у задоволенні заяви про зміну предмету позову відмовлено.
04.08.2026 року у судовому засіданні сторони підтримали обрані правові позиції.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області «Про проведення фактичної перевірки СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО « НАДЕЖДА-В » №1221-п від 04 березня 2026 року, наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області «Про проведення фактичної перевірки СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «НАДЕЖДА-В» №1554-п від 19 березня 2026 року та дії відповідача зі складення Актів є протиправними, суперечать законодавству України.
Вказують про те, що контролюючим органом видано оскаржувані накази за відсутності законних підстав.
Також, посилаються на те, що фіскальним органом безпідставно складено Акти про відмову від допуску представників контролюючого органу для проведення фактичної перевірки, оскільки викладене в Актах не відповідає фактичним обставинам, оскільки у нього, зокрема, відсутня охорона, а відповідно і жодних охоронців, про яких йдеться в Акті від 20 березня 2026 року, яких можна було б ознайомити із наказом та направленнями, не існує. Більше того, жоден із працівників позивача не мав ніякого спілкування із посадовими особами податкового органу, не ознайомлювався останніми із тими чи іншими документами, зокрема із наказом та направленнями, та, відповідно, не здійснював жодних діянь (жодних активних чи пасивних дій), які б могли вважатись відмовою від допуску представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 

Відповідач, позов не визнав, надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що під час оформлення та прийняття наказу на фактичну перевірку, під час складання акту дотримувались Конституції України та діяли виключно у відповідності з Податковим кодексом та іншими нормативно-правовими актами України, тому такі дії є законними та правомірними; встановлені перевіркою порушення вважає доведеними. 

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
На підставі наказу «Про проведення фактичної перевірки Селянського (Фермерського) господарства "НАДЕЖДА-В" (ЄДРПОУ 31654984)» №1221-п від 04 березня 2026 року та направлень від 04.03.2026 №1769 та №1770 посадовими (службовими) особами було здійснено вихід за адресою: Дніпропетровська область, с.Магдалинівка, вул. Прозорова, 46. 
Як зазначено в наказі ГУ ДПС у Дніпропетровській області «Про проведення фактичної перевірки Селянського (Фермерського) господарства " НАДЕЖДА-В " (ЄДРПОУ 31654984)» №1221-п від 04 березня 2026 року з метою дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, на підставі підпункту 191.1.4, 191.1.14, 191.1.15, 191.1.16, 191.1.17, 191.1.18, 191.1.19, 191.1.20 пункту 191.1 статті 191, статті 20, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 (підстава проведення фактичної перевірки - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального) ПК України, Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на ГУ ДПС у Дніпропетровській області. 
Після ознайомлення за наказом на проведення фактичної перевірки №1221-п від 04 березня 2026 року за адресою: Дніпропетровська область, с.Магдалинівка, вул. Прозорова, 46 на направленнями на проведення фактичної перевірки від 04.03.2026 №1769 та №1770 до початку проведення фактичної перевірки представником підприємства СФГ "НАДЕЖДА-В" у допуску представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки було відмовлено. 
У зв`язку із чим, контролюючим органом було складено акт «Про відмову у допуску представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки» від 11.03.2026 №545/04-36-09-03/31654984. 
Також, на підставі наказу «Про проведення фактичної перевірки Селянського (Фермерського) господарства " НАДЕЖДА-В " (ЄДРПОУ 31654984)» від 19.03.2026 №1554-п та направлень від 19.03.2026 №2308 та №2309 посадовими (службовими) особами було здійснено вихід за адресою: Дніпропетровська область, с.Магдалинівка, вул. Прозорова, 46. 
Як зазначено в наказі ГУ ДПС у Дніпропетровській області «Про проведення фактичної перевірки Селянського (Фермерського) господарства " НАДЕЖДА-В " (ЄДРПОУ 31654984)» від 19.03.2026 року №1554-п з метою дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, на підставі підпункту 191.1.4, 191.1.14, 191.1.15, 191.1.16, 191.1.17, 191.1.18, 191.1.19, 191.1.20 пункту 191.1 статті 191, статті 20, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 (підстава проведення фактичної перевірки - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального) ПК України, Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на ГУ ДПС у Дніпропетровській області. 
Після ознайомлення за наказом на проведення фактичної перевірки від 19.03.2026 року №1554-п року за адресою: Дніпропетровська область, с.Магдалинівка, вул. Прозорова, 46 на направленнями на проведення фактичної перевірки від 19.03.2026 року №2308 та №2309 до початку проведення фактичної перевірки представником підприємства СФГ "НАДЕЖДА-В" у допуску представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки було відмовлено. 
Так, посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області було здійснено телефонний дзвінок представнику позивача, який здійснює правову допомогу СФГ " НАДЕЖДА-В ", щодо надання інформації про відмову від допуску до проведення фактичної перевірки.
При цьому, представник повідомив, що здійснює правову допомогу СФГ "НАДЕЖДА-В " виключно в судах та не має інформації щодо фактичних представників СФГ " НАДЕЖДА-В " за адресою: Дніпропетровська область, с.Магдалинівка, вул. Прозорова, 46, у зв`язку із чим, контролюючим органом було складено акт «Про відмову у допуску представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки» від 20.03.2026 року №638/04-36-09-03/31654984. 
Вважаючи такі рішення відповідача зокрема накази та акт протиправними, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою про скасування наказу. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі по тексту також ПК України).
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 20.1.10 пункту 20.1. статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Підпунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, а також встановлено чітке розмежування щодо порядку проведення цих окремих видів перевірок.
Так, відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Пунктом 80.1 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
За змістом наведених норм, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Суд зазначає, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень. Підставам позову такого змісту, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками перевірки, - переходити до перевірки підстав позову, пов`язаних з оспорюванням висновку контролюючого органу про вчинення платником податків податкового правопорушення (порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган).
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №826/17123/18, від 02.04.2024 у справі № 640/22507/21.
Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.
Враховуючи зазначене, в першу чергу судом досліджується питання наявності чи відсутності порушень вимог законодавства під час призначення та проведення перевірки.
Згідно з правовим висновком Верховного суду, викладеним в постанові від 19.11.2024 по справі №160/2202/24, неналежне розкриття змісту підстав проведення перевірки в наказі (зокрема, лише з використанням нумераційного позначення відповідного пункту статті Податкового кодексу України) не є автоматичною підставою для визнання наказу протиправним, якщо загальні положення підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу охоплюють такі підстави.
За приписами п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України підставою для призначення фактичної перевірки позивача є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Проаналізувавши зміст норм пункту 80.2 статті 80, пункту 81.1 статті 81 ПК України у сукупності Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював у своїй постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 таку правову позицію з тлумачення положень підпункту 80.2.2 зазначених пункту й статті Кодексу: «…єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.
Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.
З огляду на викладене, Судова палата акцентує увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Реалізуючи мету, з якою ця справа розглядається у складі Судової палати, Верховний Суд формулює такий правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки.
Крім того, суд враховує і правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.04.2023 року у справі № 520/3328/2020, у відповідності до якої формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим, однак, дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Так, згідно матеріалів справи, накази Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 04 березня 2026 року №1221-п та від 19.03.2026 №1554-п винесені на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Як вже зазначено вище, відповідно до підпунктів 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Так, формулювання підстав перевірки в наказі дає цілковите розуміння, що підставою перевірки за вказаним підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України (яким передбачено декілька підстав для призначення перевірки) є здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального. 
Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Отже, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин. Цей висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.07.2022 року у справі №320/1864/21.
Як вбачається з наказу, перевірка була призначена у тому числі у зв`язку із здійсненням функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, що є самостійною підставою згідно із пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Окремою підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки, згідно положень підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, на яку вказує позивач є також наявність та/ або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами лічильниками. 
При цьому, формулювання підстав перевірки в наказі дає цілковите розуміння, що підставою перевірок за вказаним підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України (яким передбачено декілька підстав для призначення перевірки) є здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, що відповідає підставі визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, та є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки. 
Таким чином, слід дійти висновку, що контролюючим органом дотримано форми та змісту наказів про призначення перевірок на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України, а відтак твердження позивача про неправомірність фактичної перевірки через не обґрунтування у наказі наявних підстав для перевірки, передбачених підпунктами 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України є неналежними.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, що передували формуванню Наказу про проведення перевірки, враховуючи наявність всіх необхідних реквізитів у Наказі, суд зазначає про відсутність процедурних порушень проведення фактичної перевірки.
Процедуру проведення перевірок, закріплену у пункті 81.1 статті 81 Податкового кодексу, у спірному випадку було дотримано.
Щодо вимог позивача про зобов`язання Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області утриматись від видання наказів про проведення фактичної перевірки Селянського (Фермерського) господарства «НАДЕЖДА-В» (ідентифікаційний код в ЄДР: 31654984) із підстави «здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального» за відсутності повноваження, яке засноване на положеннях законодавства України, що має бути реалізоване в ході проведення фактичної перевірки на підставі наказу, слід вказати про таке.
Згідно з підпунктом 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Відповідно до пункту 80.1. статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Як зазначено вище, фактичні перевірки СФГ «НАДЕЖДА-В» призначені на підставі здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (пп.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України). 
Враховуючи вищевказані правові позиції Верховного Суду, зокрема, щодо пп.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України, у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області наявні обгрунтовані підстави для проведення фактичної перевірки СФГ «НАДЕЖДА-В», до якої Позивачем двічі не допущено контролюючий орган.
ПК України визначено право податкового органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за наявності відповідних підстав.
Позивачем належно не обгрунтовується заявлена вимога щодо зобов`язання Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області утриматись від видання наказів про проведення фактичної перевірки, що свідчить про безпідставність та незаконність останньої. 
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії посадових осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо актів від 11 березня 2026 року №545/04-36-09-03/31654984, від 20 березня 2026 року №638/04-36-09-03/31654984 та зобов`язання Головне управління ДПС у Дніпропетровській області утриматись від прийняття рішень на підставі таких актів. 
Так, враховуючи відмови від допуску посадових собі контролюючого органу до проведення перевірок, було складено акти «Про відмову у допуску представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки від 11 березня 2026 року №545/04-36-09-03/31654984, та від 20 березня 2026 року №638/04-36-09-03/31654984.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. 
Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень , яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача. 
Аналіз змісту спірних правовідносин дає підстави для висновку, що акт перевірки не є правовим документом, який установлює відповідальність для позивача, та відповідно не є актом індивідуальної дії у розумінні частини першої статті 19 КАС України. 
Дії службової особи щодо складання такого акта та включення до нього певних висновків не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача.
Рекомендацію Ради Європи Комітету Міністрів №R(80)2 державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Європи 11 травня 1980 року на 316 й нараді заступників міністрів. 
Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. 
Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до пункту 81.2. статті 81 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови , із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Отже, слід вказати про те, що фактично функції, визначені Податковим кодексом України та законодавчі вимоги та санкцію Закону № 3817-IX у вигляді анулювання ліцензій, що передбачена у разі не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, зобов`язання утриматись від прийняття наказів та рішень є прямим втручанням у функції та повноваження податкового органу.
З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачем не доведено протиправність оскаржуваних рішень, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Решта доводів та посилань сторін у справі висновків суду не спростовують.

VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, та з системного аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог Селянського (Фермерського) господарства «НАДЕЖДА-В» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними наказу, акту, зобов`язання вчинити певні дії. 
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. 
Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.ст. 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Селянського (Фермерського) господарства «НАДЕЖДА-В» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними наказу, акту, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення. 
Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: Селянське (Фермерське) господарство «НАДЕЖДА-В» (51101, Дніпропетровська обл., Самарівський р-н., сел. Магдалинівка, вул. Прозорова, 46, код ЄДРПОУ 31654984).
Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (49000, м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, код ЄДРПОУ 44118658).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складено 07.08.2026 року. 

Суддя В.В. Ільков