П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/13395/26	

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,
повний текст судового рішення
складено 03.06.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_1 , в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та м.Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.06.2025 р. у виконавчому провадженні №78481135 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору у розмірі 32000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.05.2026 р. засобами електронного зв`язку до ІНФОРМАЦІЯ_2 від Державної казначейської служби України у Херсонській області надійшло повідомлення про стягнення коштів від 01.05.2026 р. №07-01 26/6-06/2843, в якому зазначається про отримання до виконання, зокрема, але не виключно, оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 000 грн. Позивач наголошує, що відкриття виконавчого провадження у відношенні боржника, місцезнаходження якого є територія, що розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій або тимчасово окупована територія фактично унеможливлює доведення державним виконавцем до відома такого боржника постанови про відкриття виконавчого провадження та інших документів виконавчого провадження, яке у свою чергу робить неможливим подальше дотримання порядку і процедури проведення заходів примусового виконання рішень суду визначених положеннями Законом України «Про виконавче провадження» і Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5. ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на території Херсонської міської територіальної громади, яка віднесена до переліку територій, на яких ведуться активні бойові дії. Відтак, на спірні правовідносини дії розповсюджується дія абзацу15 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII щодо заборони вжиття заходів примусового виконання рішень на території місцезнаходження ІНФОРМАЦІЯ_1 , як боржника у виконавчому провадженні. Також звертає увагу на те, що три місячний строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 32 000 грн. від 30.06.2025 р. ВП №78481135 сплинув 30.09.2025 р. Оскільки до Головного управління Казначейства на виконання оскаржувана постанова надійшла 29.04.2026 р., то строк виконання є пропущеним, а постанова про стягнення виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню. Позивач вважає свої права порушеними, а постанову відповідача протиправною та такою, що підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом.
21.05.2026 р. від відповідача до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що на примусовому виконанні у Відділі ПВР перебуває виконавче провадження №78481135 від 30.06.2025 р. з примусового виконання виконавчого листа №420/33922/24 виданий 18.06.2025 р. Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 30.11.2018 р. включно відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078. 30.06.2025 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кузьменком Ігорем Миколайовичем відкрито виконавче провадження №78481135, про що винесено відповідну постанову. Враховуючи, що стягувачем було пред`явлено до виконання виконавчий лист виданий Одеським окружним адміністративним судом №420/33922/24 виданий 18.06.2025 р. до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яким відкрито виконавче провадження у місті Одеса, а не на території територіальної Херсонської громади, яка перебуває у зоні активних бойових дій, то на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження не поширюється заборона, передбачена абзацом п`ятнадцятим п. 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначає, що за Законом України «Про виконавче провадження», постанови про стягнення виконавчого збору, витрат чи штрафів як виконавчий документ державою/ держорганом пред`являються у 3-місячний строк. Проте воєнний стан зупиняє цей перебіг (розділ XIII Закону України «Про виконавче провадження») на період дії військового стану. Тому відповідач вважає, що відділ виконавче провадження ВП №78481135 відкрито з дотриманням законодавства про виконавче провадження, виконавчі дії здійснюються на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. 
28.05.2025 р. позивач надав до Одеського окружного адміністративного суду відповідь на відзив, в якому заперечив проти доводів та аргументів, викладених у відзиві. Вказує, що відповідачем не надано доказів належного уповноваження Кузьменка І.М. на вчинення процесуальних дій від імені ВПВР УЗПВР в Херсонській обл. у розумінні ст.55 КАС України, у тому числі й витягу з ЄДР. Позивач звертає увагу, що встановлені вказаним Законом обмеження щодо відкриття та проведення виконавчих дій на територіях, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, прийняті для захисту економіки держави та підприємств, які знаходяться в тяжкому економічному стані з причин безпосередньої близькості війни на територіях, які не є окупованими агресором. Відтак, відповідно до сталої позиції судів, законодавча заборона, передбачена абзацом 15 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження», стосується не лише місця (території) відкриття виконавчого провадження, а і місця (території), на якій будуть вживатися заходи примусового виконання рішення, тобто місця реєстрації (розташування) боржника. Імперативна норма ст.12 Закону «Про виконавче провадження» зобов`язує державні органи пред`являти свої виконавчі документи до виконання протягом трьох місяців, а в разі пропуску - звертатися до суду з заявою про поновлення. Відповідач не навів доказів подання відповідної заяви, а тому виконавче провадження ВП №78481135 відкрито з порушенням вимог закону. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувану постанову як протиправну.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2026 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (65605, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, буд.34, код ЄДРПОУ 45862901), третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови.
На вказане рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2026 року у справі №420/13395/26 та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не врахована законодавча заборона, передбачена абзацом 15 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», стосується не лише місця (території) виконавчого відкриття виконавчого провадження, а і місця (території), на якій будуть вживатися заходи примусового виконання рішення, тобто місця реєстрації (розташування) боржника. Наголошено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на території Херсонської міської територіальної громади, яка віднесена до переліку територій, на яких ведуться активні бойові дії.
На адресу суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу від Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому зазначено що ІНФОРМАЦІЯ_1 вибірково оскаржує тільки постанову про стягнення виконавчого збору, а інші постанови у виконавчому провадженні 78481135 боржником виконано. Крім того, акцентовано, що норма, передбачена абзацом 15 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» стосується саме заборони органам державної виконавчої служби (державним виконавцям) та у передбачених Законом випадках приватним виконавцям, здійснювати покладені державою на них функції з примусового виконання рішень судів та інших органів безпосередньо на тимчасово окупованих територіях або в зоні бойових дій. 
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у період дії воєнного стану в Україні не зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, боржниками за якими є, зокрема, орган управління Військової служби правопорядку у визначеній зоні діяльності.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 р. у справі №420/33922/24, яке набрало законної сили 22.05.2025 р., визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 15.04.2016 р. по 28.02.2018 р.; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 15.04.2016 р. по 28.02.2018 р. із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 р. по 30.11.2018 р. включно відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 30.11.2018 р. включно відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078.
Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи від 18.06.2025 р. №420/33922/24.
30.06.2025 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кузьменком Ігорем Миколайовичем винесено наступні постанови у межах виконавчого провадження №78481135:
- про відкриття виконавчого провадження №78481135 з виконання виконавчого листа №420/33922/24 від 30.06.2025 р.;
- про стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №78481135 у розмірі 32 000,00 грн.;
- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №78481135.
Вважаючи постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №78481135 у розмірі 32 000 грн. протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з вимогами ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 3, 4 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до вимог Закону №1404-VIII Міністерством юстиції України 02 квітня 2012 року прийнято наказ №512/5, яким затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція №512/5).
Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону №1404-VIII.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2025 відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №78481135 з виконання виконавчого листа №420/33922/24, а також постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні № 78481135 у розмірі 32000 грн.
Згідно з вимогами абз.22 п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що у період дії \ воєнного стану в Україні не зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом, боржниками за якими є, зокрема, військові частини.
При цьому, колегія суддів зазначає, що виконавчим листом у справі №420/33922/24, який видано 18.06.2025 року, зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату складових грошового забезпечення. Тобто, способом захисту порушеного права позивача і відповідно способом виконання судового рішення є фактично перерахунок та виплата грошового забезпечення позивача, а тому відсутні підстави для застосування положень абз.22 п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII.
Що стосується посилань апелянта про заборону здійснення виконавчих дій на теріторії району бойових дій, колегія суддів зазначає таке.
Абзацом п`ятим підпункту 5 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, що у період дії воєнного стану в Україні забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку). 
Колегія суддів акцентує, що вказана норма Закону стосується саме заборони органам державної виконавчої служби (державним виконавцям) та у передбачених цим Законом випадках приватним виконавцям, здійснювати покладені державою на них функції з примусового виконання рішень судів та інших органів безпосередньо на тимчасово окупованих територіях або в зоні бойових дій.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що орган державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію, на якій ведуться активні бойові дії або тимчасово окуповану територію, може здійснювати примусове виконання рішень за умови зміни свого місцезнаходження/місце розташування, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції. У цьому випадку заборона відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень, встановлена абзацом п`ятим підпункту 5 пункту 102 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону не застосовується. 
Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на час відкриття виконавчого провадження знаходився за адресою: вул. Богдана Хмельницького, буд. 34, м. Одеса, Одеська область, 65007. 
Законодавство не містить заборони вчиняти виконавчі дії щодо юридичної особи, місцезнаходженням (реєстрацією) якої є територія територіальної громади, яка включена до Переліку поза межами такої територій. Відповідна заборона стосується виключно території проведення виконавчих дій (відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень).
Враховуючи, що стягувачем було пред`явлено до виконання виконавчий лист виданий Одеським окружним адміністративним судом №420/33922/24 виданий 18.06.2025 р. до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яким відкрито виконавче провадження у місті Одеса, а не на території територіальної Херсонської громади, яка перебуває у зоні активних бойових дій, то на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження не поширюється заборона, передбачена абзацом п`ятнадцятим п.10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів також вважає за необхідне наголосити, що вимогами ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII визначено вичерпний перелік обставин за наявності яких виконавчий збір не стягується, зокрема: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Відповідно до вимог ч.9 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, судом апеляційної інстанції не встановлено та апелянтом під час розгляду справи не доведено наявність обставин, які є підставою для звільнення боржника від сплати виконавчого збору на підставі частин 5, 9 ст.27 Закону №1404-VІІІ.
У свою чергу стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, разом з якою державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору.
Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку проводить державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми виконавчого збору у випадку примусового виконання.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.05.2021 р. у справі №160/7321/19, від 02.06.2021 р. у справі №160/4481/20 та від 22.10.2021 р. у справі №520/17933/2020.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до посилань апелянта щодо того, що строк виконання постанови від 30.06.2025 р. ВП №78481135 є пропущеним, у зв`язку з чим вона не підлягає виконанню, з огляду на таке.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, предметом позову у цій справі є виключно вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 30.06.2025 р. 
Отже, за наведених обставин, правовому аналізу та оцінці суду підлягає саме правомірність винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови, а не порядок чи строки його подальшого пред`явлення до органів Державної казначейської служби України. Подальше пред`явлення постанови є наслідком її винесення і не може свідчити про протиправність самого рішення органу примусового виконання на момент його прийняття.
З матеріалів справи вбачається, що постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн. винесена головним державним виконавцем 30.06.2025 р. одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження №78481135 з виконання виконавчого листа №420/33922/24.
Відповідно до вимог ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.
З урахуванням наведеного правового регулювання, а також факту відкриття виконавчого провадження №78481135 на підставі пред`явленого стягувачем виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 р., дії державного виконавця щодо одночасного винесення 30.06.2025 р. оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору повністю відповідають вимогами ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII. 
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи представника позивача щодо відсутності у Кузьменка І.М. належних повноважень на вчинення процесуальних дій від імені Відділу примусового виконання рішень у зв`язку з ненаданням витягу з ЄДР та належного уповноваження у розумінні ст.55 КАС України.
Відповідно до вимог ч.3 ст.55 КАС України, юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Як вбачається з матеріалів справи Кузьменко Ігор Миколайович є головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, тобто посадовою особою органу державної виконавчої служби.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що оскільки позивачем оскаржується постанова державного виконавця, винесена ним під час примусового виконання виконавчого листа №420/33922/24, головний державний виконавець Кузьменко І.М. наділений повноваженнями безпосередньо брати участь у судовому процесі та представляти позицію органу ДВС, у якому він обіймає посаду. Повноваження Кузьменка І.М. як посадової особи відповідача підтверджуються наявними в матеріалах справи процесуальними документами виконавчого провадження ВП №78481135, що свідчить про наявність у нього статусу державного службовця відповідного відділу ДВС. За таких обставин, відсутність у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не може бути підставою для невизнання повноважень представника відповідача.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець, виносячи постанову про стягнення виконавчого збору ВП №78481135, діяв правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений законодавством, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко