ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/6630/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Удовіченка С.О., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якій просить:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.04.2026 № 916030158291, рішення Комісії з розгляду скарг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 27588/Ф-2000-26 та № 28161/Ф-2000-26 від 20.05.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 у розмірі 70% заробітної плати померлого годувальника – ОСОБА_2 , нарахованої відповідно до довідок Господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 № 08- 13/237/2026 та від 16.03.2026 № 08-13/238/2026, з дня звернення із заявою – 28.03.2026 та у зв`язку з цим здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі з видатків бюджету Пенсійного фонду України на виплату пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу», у загальному порядку, встановленому цим Законом, а не з видатків на погашення заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) на виконання ретроспективних судових рішень та видатків на виплату пенсій у солідарній системі, перерахованих на виконання рішень суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що орган ПФУ безпідставно відмовив у призначенні пенсії по втраті годувальника.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
17.06.2026 до адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Харківській області. Відповідач проти задоволення позову заперечував, мотивуючи це посиланням на те, що за результатами розгляду заяви від 28.03.2026 Головним управлінням прийнято рішення № 916030158291 від 06.04.2026 про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю правових підстав, оскільки Положенням Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про державну службу» не передбачено право на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Третя особа у своїх поясненнях прохала відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Дослідивши докази, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності з 09.01.1997.
16.03.2026 Господарським судом Полтавської області на ім`я ОСОБА_2 видано довідки № 08- 13/237/2026 та № 08-13/238/2026.
28.03.2026 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою в якій просив перевести на інший вид пенсії.
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та 06.04.2026 прийнято рішення №916030158291, яким відмовлено в призначенні пенсії по втрати годувальника.
З вказаного рішення вбачається:
« ОСОБА_1 перебуває на обліку, як отримувач пенсії по інвалідності (в розмірі пенсії за віком), в головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області з 09.01.1997р. 
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Положенням Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про державну службу» не передбачено право на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, а визначено можливість призначення пенсії відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Померлий годувальник ОСОБА_2 отримував довічне грошове утримання суддям відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
Враховуючи вищезазначене, підстави для переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно із заявою від 28.03.2026р. №1356 відсутні.»
За результатами адміністративного оскарження рішення №916030158291, рішеннями № 27588/Ф-2000-26 та № 28161/Ф-2000-26 від 20.05.2026 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Позивач вважаючи протиправною відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший, звернувся до суду.
Надаючи оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» №889-VІІІ (далі-Закон №889-VІІІ) пунктом 10 Прикінцевих та Перехідних положень якого установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до абзацу 5 частини другої статті 46 Закону №889-VІІІ до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.
Аналогічні приписи закріплено і у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016).
Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Аналогічна правова норма закріплена і в пункті 4 Порядку обчислення стажу держаної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, у зв`язку із набранням 01.05.2016 чинності яким Порядок № 283 втратив чинність.
Порядок № 283 (пункт 2), так і чинний на теперішній час Порядок № 229 (пункт 4) передбачають, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах судді.
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя, є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.
Відповідно до частин 13, 14 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723- ХІІ у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Отже утриманці державних службовців, які отримали право на пенсію за статтею 37 Закону № 3723-ХІІ, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.
Також, слід зазначити, що законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV та "Про державну службу"№3723-ХІІ регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника нормами діючого Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII не передбачено та не передбачає призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім`ї померлого судді, який одержував щомісячне довічне грошове утримання, й Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від № 1402-VIII.
Також Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII не визначає особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.
Разом з тим відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Як уже було зазначено судом, пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.
З матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_2 станом на 01.05.2016 мав стаж державної служби більше 10 років, тому на нього поширюється норми стаття 37 Закону №3723-ХІІ.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 440/7341/20 та від 25.05.2022 року у справі № 409/2218/17.
Отже, за наявності умов, передбачених Законом України "Про державну службу" №3723-ХІІ, стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебувала позивач, остання має право на пенсію у разі втрати годувальника, згідно положень Закону №3723-ХІІ.
З огляду на спірні правовідносини, а також період, в яких виник цей спір, дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону № 3723-ХІІ, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.
За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи на отримання пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 25.05.2022 у справі № 409/2218/17 та від 31.05.2021 у справі № 569/10026/16-а.
Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї -100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Законом № 1058 передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у статті 27 цього Закону.
Так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.
З огляду на це, та обставина, що суддя у відставці ОСОБА_2 пенсії за віком не отримував (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці), не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку, ОСОБА_2 не отримував, а отримував довічне грошове утримання, однак Верховний Суд в схожих правовідносинах в постанові від 16.05.2024 в справі №480/9570/21 зробив висновок, що неотримання суддею у відставці пенсії за віком (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці) не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 перебував на обліку в органах ПФУ як отримувач довічного грошового утримання на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016, то його дружина, має право на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-XII, та відповідно до статті 37 Закону №1058-ІV у розмірі 70 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.
Також суд зауважує, що Верховний Суд у постановах від 21.12.2021 у справі № 440/7341/20, від 16.05.2024 у справі №480/9570/21 сформував правовий висновок, що Закон України № 1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом № 3723 і за Законом № 1058.
Частину першу статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:
1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, або
2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи. Саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи таку позицію відповідача та Пенсійного фонду України у спірних правовідносинах, а також висновки суду про наявність у позивача права на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону №3723-XII, та відповідно до статті 37 Закону №1058-ІV у розмірі 70 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.04.2026 № 916030158291, рішення Комісії з розгляду скарг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 27588/Ф-2000-26 та № 28161/Ф-2000-26 від 20.05.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 у розмірі 70% заробітної плати померлого годувальника – ОСОБА_2 , нарахованої відповідно до довідок Господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 № 08- 13/237/2026 та від 16.03.2026 № 08-13/238/2026, з дня звернення із заявою – 28.03.2026 та у зв`язку з цим здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі з видатків бюджету Пенсійного фонду України на виплату пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу», у загальному порядку, встановленому цим Законом, а не з видатків на погашення заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) на виконання ретроспективних судових рішень та видатків на виплату пенсій у солідарній системі, перерахованих на виконання рішень суду, суд зазначає наступне.
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проєктом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо призначення пенсії не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Враховуючи те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваних рішень, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2026 щодо переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 у розмірі 70% пенсії за віком померлого годувальника – ОСОБА_2 , нарахованої відповідно до довідок Господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 № 08- 13/237/2026 та від 16.03.2026 № 08-13/238/2026.
Таким чином позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Водночас, за приписами частини 8 цієї статті, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У відповідності до зазначеної норми суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення всіх судових витрат на відповідача.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, майдан Свободи, Держпром 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, код ЄДРПОУ 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.04.2026 № 916030158291, рішення Комісії з розгляду скарг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 27588/Ф-2000-26 та № 28161/Ф-2000-26 від 20.05.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2026 щодо переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 у розмірі 70% пенсії за віком померлого годувальника – ОСОБА_2 , нарахованої відповідно до довідок Господарського суду Полтавської області від 16.03.2026 № 08- 13/237/2026 та від 16.03.2026 № 08-13/238/2026.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1064,96 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	С.О. Удовіченко