ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/5463/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Інтер-Ліс" до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, 

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Інтер-Ліс" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 113276 від 21.04.2026.
Позовні вимоги товариство мотивує протиправністю постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства реєстраційними документами, що супроводжують транспортний засіб, можуть бути як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), так і тимчасовий реєстраційний талони транспортного засобу. Згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №273 тимчасові реєстраційні талони є дійсними у період правового режиму воєнного стану, а тому на момент перевірки водієм було правомірно пред`явлено інспектору тимчасовий реєстраційний талон ХХР №027298 на транспортний засіб марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 . Поряд з цим, під час здійснення відповідачем заходу державного нагляду (контролю) водієм вантажного автомобіля здійснювалося перевезення деревини та до перевірки були надано товарно-транспортну накладну серія ЛАП № 550559 від 18.03.2026, яка підтверджує правомірність перевезення деревини та містить всі обов`язкові реквізити, містить габаритно-вагові параметри авто, ідентифікаційні дані учасників вантажоперевезення, що також відповідає вимогам ф. №1-ТН в редакції згідно наказу Мінінфраструктури від 14.11.2024 №1332. На момент перевірки водій підтвердив наявність електронно оформленої ТТН-ліс, однак інспектор протиправно кваліфікував ситуацію як порушення. Порушення вимог ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" в частині відсутності ТТН матеріально не підтверджено, оскільки документ фактично існував та був оформлений відповідно до законодавства. Під час розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт згідно акту №ЕАР012391 від 18.03.2026 представник ТОВ "Компанія Інтер-Ліс" надав письмові заперечення та копії відповідних документів (тимчасовий реєстраційний талон ХХР №027298 на транспортний засіб марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 та товарно-транспортну накладну серія ЛАП № 550559 від 18.03.2026). Однак, надана товарно-транспортна накладна серія ЛАП № 550559 від 18.03.2026 безпідставно не була прийнята, як належний документ на вантаж з посиланнями на її невідповідність ф. №1-ТН, при тому, що для власників лісів і постійних лісокористувачів актуальними є вимоги Інструкції №621, в додатку 6 до якої розміщена чинна на сьогодні форма ТТН-ліс (Форма ЕО-6).
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 440/5463/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Інтер-Ліс" до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті позов не визнала, у відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що постанова винесена відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі обставин, встановлених під час проведення перевірки. В діях суб`єкта владних повноважень жодних порушень вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", Порядку здійснення державного контролю та інших нормативно-правових актів, регламентуючих діяльність державного органу з питань контролю на автомобільному транспорті не вбачається. Управління Укртрансбезпеки під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. 
У відповіді на відзив на позовну заяву позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. 
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.
18.03.2026 на підставі направлення на рейдову перевірку від 16.03.2026 №ЕНР000483, посадовими особами органу Укртрансбезпеки на а/д Е40 470 км (Харківська область) проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки DAF д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , що належить ТОВ "Компанія Інтер-Ліс", на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом. 
Результати перевірки оформлені актом від 18.03.2026 №ЕАР012391, у якому вказано, що під час перевірки виявлено порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме, на момент перевірки відсутнє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме, абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - відсутність на момент перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". 
Водій автотранспортного засобу ОСОБА_1 підписав акт проведення перевірки без жодних зауважень.
У подальшому, ТОВ "Компанія Інтер-Ліс" подало заперечення на акт перевірки. 
Листом від 03.04.2026 №25718/36.2/24-26 Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомило ТОВ "Компанія Інтер-Ліс" про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 21.04.2026 з 10:00 до 12:00 год.
21.04.2026 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у присутності представника товариства начальник Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті С. Литвин прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №113276, якою на ТОВ "Компанія Інтер-Ліс" накладено штраф на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 17000,00 грн.
Не погодившись із зазначеною постановою, позивач оскаржив її до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків. 
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (надалі - Закон №2344-ІІІ в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
За змістом статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - суб`єкт господарювання, який здійснює на комерційній основі чи за рахунок власних коштів перевезення пасажирів та/або вантажів транспортними засобами. 
Згідно зі статтею 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.
Як визначено статтею 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен:
виконувати вимоги цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері перевезення пасажирів та/або вантажів;
використовувати на маршруті транспортні засоби, пристосовані для перевезення пасажирів, у тому числі для перевезення пасажирів у кріслах колісних, пасажирів з порушенням зору або слуху, у кількості, визначеній замовником перевезень;
утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;
забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;
забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;
організовувати проведення початкового та періодичного навчання водіїв, у тому числі з питань супроводу осіб з інвалідністю під час посадки у транспортний засіб і висадки з нього, згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати безпеку дорожнього руху;
забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів та/або вантажів.
Автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечувати ознайомлення з документами щодо умов провадження та організації господарської діяльності з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом особам, уповноваженим на здійснення заходів державного нагляду (контролю) на автомобільному транспорті.
Статтею 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Водночас, наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.
Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила) визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.
Згідно з положеннями глави 1 Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені Законом України "Про автомобільний транспорт" та цими Правилами.
Згідно з пунктом 11.1 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України "Про автомобільний транспорт", форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
У разі необхідності форма товарно-транспортної накладної може бути доповнена іншими реквізитами, з урахуванням особливостей перевезень, зокрема умов та/або виду вантажу. 
Створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання, знищення е-ТТН здійснюється відповідно до Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (сертифікати, свідоцтва тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів, у паперовому та/або електронному вигляді.
У разі оформлення е-ТТН супровідні документи також додаються в електронній формі. У разі оформлення товарно-транспортної накладної у паперовій формі супровідні документи додаються в паперовій формі за підписом відповідальних осіб.
Статтею 60 Закону №2344-III встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 3 частини першої у редакції Закону України від 03.06.2021 №1534-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю").
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (надалі - Положення №103 в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з абзацом 1 пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Підпунктом 54 пункту 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (надалі - Порядок №1567). 
Згідно з пунктом 5 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами, розробляється Укртрансбезпекою і затверджується Мінрозвитку.
Пунктом 17 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України “Про адміністративну процедуру”.
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У спірних відносинах до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III з огляду на відсутність у водія на момент перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та товарно-транспортної накладної або інших визначених законодавством документів на вантаж.
Спростовуючи допущення вищевказаного порушення позивач наполягає на тому, що згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №273 тимчасові реєстраційні талони є дійсними у період правового режиму воєнного стану, а тому на момент перевірки водієм було правомірно пред`явлено інспектору не свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_2 на транспортний засіб марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 .
З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до положень статті 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.
Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.
Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. 
Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Суб`єкти господарювання, що здійснюють торгівлю транспортними засобами та придбали транспортний засіб, який перебував на державній реєстрації, для його наступного продажу, звільняються від обов`язку здійснення державної реєстрації такого транспортного засобу. У разі наявності обтяжень реєстрація (перереєстрація) транспортного засобу здійснюється за наявності згоди обтяжувача (обтяжувачів), справжність підпису (підписів) якого (яких) засвідчено нотаріусом.
На зареєстровані транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та/або електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, таким транспортним засобам присвоюються номерні знаки (їх буквено-цифрова комбінація).
В свою чергу, відповідно до положень підпункту "б" пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон). 
Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб (пункт 2.2 Правил дорожнього руху). 
Відповідно до пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, з урахуванням змін внесених постановою КМУ від 13.03.2022 №273, на зареєстровані в сервісних центрах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію (зокрема за бажанням заявника в електронній формі без виготовлення їх на бланку), присвоюється буквено-цифрова комбінація номерних знаків з їх видачею або без такої (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), а також дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових та/або звукових сигнальних пристроїв. Номерні знаки повинні відповідати вимогам, установленим МВС, та видаються: два номерні знаки - на автотранспортний засіб, один - на мототранспортний засіб, мопед, причіп та напівпричіп. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ідентифікаційний номер двигуна не зазначається.
На транспортні засоби, які підлягають тимчасовому державному обліку, видаються тимчасові реєстраційні талони, що є дійсними в період дії правового режиму воєнного чи надзвичайного стану та протягом дев`яноста діб після його припинення або скасування, та закріплюються нові номерні знаки або номерні знаки, які були в користуванні та на даний час не закріплені за іншими транспортними засобами.
Таким чином, наявність у водія транспортного засобу реєстраційних документів на транспортний засіб (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) є обов`язковою умовою для здійснення керування ним та обумовлена необхідністю підтвердження законності використання такого транспортного засобу та кола осіб, що здійснюють перевезення з його використанням.
Як слідує з матеріалів справи, під час проведення рейдової перевірки водієм товариства було надано для перевірки посадовим особам органу Укртрансбезпеки тимчасовий реєстраційний талон серії ХХР №027298 на транспортний засіб марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до якого власником даного транспортного засобу є ТОВ "Компанія Інтер-Ліс".
При цьому, відповідно до графи Н вказаний тимчасовий реєстраційний талон серії ХХР №027298 дійсний до 14.05.2023, тобто термін дії даного документа закінчився задовго до дати проведення рейдової перевірки (18.03.2026)
Посилання ж позивача на вищевказані положення пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів судом відхиляються, як безпідставні, оскільки тимчасовий реєстраційний талон серії ХХР №027298 на транспортний засіб марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виданий 14.05.2022,тобто уже після введення правового режиму воєнного стану та містить чітку відмітку про строкову дію даного документа - до 14.05.2023.
Іншого реєстраційного документа на транспортний засіб, дійсного на момент проведення рейдової перевірки, водієм надано не було.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідачів щодо порушення товариством у спірному випадку положень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у зв`язку із відсутністю у водія на момент перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
В частині виявленого порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо відсутності у водія транспортного засобу на момент проведення перевірки товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, суд вважає за доцільне зазначити наступне. 
Так, обов`язкова наявність товарно-транспортної накладної для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб як єдиного, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документу, призначеного для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, прямо передбачена положеннями статті 48 Закону №2344-ІІІ та в останній чітко регламентовано імперативні вимоги щодо її змісту. 
Зокрема, відповідно до положень статті 48 Закону №2344-ІІІ при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто пункти завантаження і розвантаження.
Таким чином, нормами статті 48 Закону №2344-ІІІ імперативно визначено, що товарно-транспортна накладна є єдиним для всіх учасників транспортного процесу документом, призначеним для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення. 
При цьому, виняток щодо обов`язку оформлювати товарно-транспортну накладну для перевезення вантажів становлять лише фізичні особи (громадяни), які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб. 
У спірному випадку позивач відповідно до фактичних обставин справи є юридичною особою та здійснював перевезення вантажу в рамках своєї підприємницької діяльності, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до позивача передбаченого законодавством винятку з обов`язку здійснювати перевезення на підставі товарно-транспортної накладної. 
Вказаний документ є обов`язковим для позивача при здійсненні перевезень як юридичною особою в рамках провадження господарської діяльності. 
Верховний Суд в постанові від 31.07.2024 у справі №440/5873/23 з цього приводу зазначає, що наявність власних потреб є опцією фізичної особи.
В свою чергу, положеннями Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила №363), у пункті 11.1 прямо зазначено про те, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
При цьому, оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля (пункт 11.2 Правил №363). 
Пунктом 11.3 Правил №363 передбачено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом. 
Відповідно до пункту 11.4 Правил №363 після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники. 
У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику (пункт 11.5 Правил №363). 
Виходячи з аналізу вищевказаних норм, товарно-транспортна накладна є документом, що підтверджує облік товарно-матеріальних цінностей (вантажів) саме на шляху їх переміщення (під час здійснення перевезень) та учасників правовідносин перевезення. 
У той же час, ні положеннями Правил №363, ні нормами Закону №2344-ІІІ не передбачено винятків щодо можливості суб`єктів господарювання не оформлювати товарно-транспортну накладну у разі перевезення вантажів. 
Матеріалами справи підтверджується, що на момент проведення рейдової перевірки 18.03.2026 у водія належного позивачу транспортного засобу була відсутня відповідна належним чином оформлена товарно-транспортна накладна із вказівкою всіх обов`язкових реквізитів чи інший документ на вантаж, який давав би можливість в повному обсязі встановити характер та зміст здійснюваних перевезень. 
Так, відповідно до затвердженої форми згідно Правил №363 одним із обов`язкових реквізитів товарно-транспортної накладної є вказівка загальної ваги/маси з вантажем та маси брутто, т. 
Проте, надана водієм під час проведення рейдової перевірки товарно-транспортна накладна (ліс) серії ЛАП №550559 від 18.03.2026 не містила відомостей щодо загальної ваги/маси з вантажем та маси брутто в тонах транспортного засобу - відповідна інформація була відсутня у відповідній графі наданої товарно-транспортної накладної. 
Натомість, надана під час проведення рейдової перевірки товарно-транспортна накладна (ліс) серії ЛАП №550559 від 18.03.2026 містила інформацію лише щодо власної маси транспортного засобу (тягача та напівпричепа), без вказівки ваги вантажу та маси брутто, а також відомості про вантаж з інформацією об`єму такого вантажу в метрах кубічних (м3) без вказівки його ваги. 
Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність в наданій товарно-транспортній накладній повного обсягу інформації про транспортний засіб відповідно до вимог статті 48 Закону №2344-ІІІ. 
Зміст статті 48 Закону №2344-ІІІ, як спеціального закону у сфері автомобільних перевезень, чітко свідчить про наявність обов`язкових реквізитів товарно-транспортної накладної, відсутність яких робить її неналежно оформленою або нікчемною. 
Товарно-транспортна накладна, як і будь-який інший документ для набранням ним юридичної сили, має відповідати загальним вимогам щодо оформлення документів, передбаченим правилами документування діяльності, зокрема, містити обов`язкові для певного виду документів реквізити, що розміщуються в установленому порядку. 
Водночас, відсутність відповідних реквізитів призводить до втрати документом юридичної сили та має наслідком неможливість визнання такого документу належним та допустимим доказом тих чи інших обставин. 
Зазначена позиція щодо неможливості врахування товарно-транспортної накладної, в якій відсутні ті чи інші обов`язкові реквізити, в якості належного документа на вантаж підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25.07.2024 у справі №440/2334/23, від 10.10.2024 у справі №440/17818/21 та від 04.03.2025 у справі №440/4136/23. 
З приводу доводів позивача в позовній заяві про наявність у водія на момент проведення рейдової перевірки товарно-транспортної накладної (ліс) серії ЛАП №550559 від 18.03.2026, як спеціального документа на вантаж для власників лісів і постійних лісокористувачів під час здійснення перевезень деревини відповідно до вимог Інструкції з ведення електронного обліку деревини, затвердженої наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 27.09.2021 №621 (далі - Інструкція №621), то суд зазначає про їх помилковість, оскільки відповідно до пункту 1 Інструкції №621 ця Інструкція встановлює порядок ведення електронного обліку деревини власниками лісів і постійними лісокористувачами, які отримали доступ до єдиної державної системи електронного обліку деревини (далі - лісокористувачі). 
За змістом Інструкції №621 товарно-транспортна накладна (ліс) використовується під час вивезення деревини із місць заготівлі на склади лісокористувача (нижні, проміжні склади, цехи переробки та інші підрозділи), переміщення деревини між складами підрозділу лісокористувача та для обліку реалізації деревини. 
Тобто, нормами Інструкції №621 регламентовано порядок здійснення обліку деревини з метою своєчасного та достовірного відображення інформації про рух деревини; моніторингу використання лісових ресурсів; підтвердження походження, заготівлі та реалізації лісоматеріалів необроблених, запобігання їх нелегальному обігу; систематизації та узагальнення інформації про походження, заготівлю та реалізацію деревини лісокористувачами (пункт 3). 
З огляду на зазначене, товарно-транспортна накладна (ліс) є виключно документом обліку деревини, а не документом на вантаж. 
В свою чергу, правила перевезень лісоматеріалів і пиломатеріалів регламентовано пунктом 20.1 Правил №363, які також, як уже зазначалося вище, передбачають обов`язок оформлювати перевезення вантажів товарно-транспортними накладними, яка містять всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України "Про автомобільний транспорт", та за формою згідно додатку 7 до цих Правил. 
При цьому, Правила №363 як постанова Кабінету Міністрів України є вищим нормативно-правовим актом в порівнянні з Інструкцією №621 як наказом міністерства та підлягають першочерговому застосуванню. 
Відтак, з огляду на зазначені особливості нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, товарно-транспортна накладна (ліс), що оформлюється відповідно до вимог Інструкції №621, є документом обліку деревини та не заміняє собою товарно-транспортну накладну як документ на вантаж при здійсненні перевезень відповідно до вимог Правил №363.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідачів щодо порушення товариством у спірному випадку положень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у зв`язку із відсутністю у водія на момент перевірки належним чином оформленої ТТН або іншого визначеного законодавством документа на вантаж.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
У цій справі відповідачі довели належними та допустимими доказами факт вчинення відповідачем порушення вимог статті 48 Закону №2344-III та, як наслідок, правомірність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 17000,00 грн.
Натомість позивач у ході розгляду справи у суді не спростував доводи контролюючого органу про вчинення ним правопорушення та не надав суду доказів на підтвердження протиправності спірного рішення суб`єкта владних повноважень. 
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. 
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір загалом у розмірі 2662,40 грн. 
Відповідачі доказів понесення судових витрат під час розгляду цієї справи суду не надали.
З урахуванням наведеного, зважаючи на ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачами, підстав для їх розподілу немає. 
Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд 

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Інтер-Ліс" (вул. Профспілкова, 9, м. Кременчук, Полтавська область, код ЄДРПОУ 40709221) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, код ЄДРПОУ 39816845), Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області (вул. Європейська, 155, м. Полтава, Полтавська область) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Головуючий суддя	 	Г.В. Костенко