Номер провадження 2/754/488/26
Справа №754/1406/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

22 липня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого - судді Галась І.А.,
при секретарі - Кирилова А.А.
за участі представника позивача - ОСОБА_1 
представника відповідачки - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про розірвання договору, визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дитини,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради (м. Одеса, вул.. Косовська, 2Д) про розірвання договору, визначення місця проживання дитини, в якому просив: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; розірвати Договір між батьками про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Кияницею О.Ф. (зареєстрований в реєстрі за № 230).
Вимоги позову обґрунтовує тим, що 29.02.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.05.2020 року у справі № 754/3741/20. Від шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 17.03.2020 року сторони уклали Договір між батьками про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Кияницею О.Ф. Зазначеним Договором, сторони погодили, що ОСОБА_6 після розірвання шлюбу залишається на вихованні матері та буде проживати разом з нею. Сторони також детально погодили розмір та порядок сплати аліментів ОСОБА_7 на користь Відповідачки, а саме аліменти у розмірі 6000, 00 гри. щомісячно. Окрім цього, у Договорі сторони прийшли згоди щодо способів участі та порядку спілкування позивача із сином, враховуючи окреме проживання батька і сина. ОСОБА_8 був військовослужбовцем з 2012 року по 23.12.2024 року. З 2019 соку, у зв`язку із військовою службою проживає в м. Одеса. В той час як відповідачка із сином проживали в м. Києві. Як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання, не дивлячись на проживання в різних містах - ОСОБА_9 приймав участь у житті та вихованні сина, а також в його утриманні. Позивач часто приїздив до м. Києва, щоб провести час з сином, а також підтримував спілкування із сином за допомогою мобільного зв`язку, спілкуючись по відео та аудіо зв`язку. Окрім цього, ОСОБА_8 періодично забирав сина в Одесу для проживання разом, а також відвозив його до своїх батьків (бабусі і дідуся ОСОБА_5 ) в Івано-Франківську область (с. Топорівці), де всі разом проводили час. 19.10.2022 року, у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, під час виконання бойового завдання, ОСОБА_9 отримав мінно-вибухову травму та потрапив у полон до російської федерації, з якого був звільнений 31.01.2024 року. За час перебування ОСОБА_10 у полоні аліментний обов`язок - виконував його батько (дідусь ОСОБА_5 ) - ОСОБА_11 . У зв`язку із систематичними тортурами у полоні рф, після повернення з нього - ОСОБА_9 проходив довготривале лікування у м. Дніпро, м. Одеса та м. Київ, куди до нього приїздив син, щоб провести час разом. При цьому, дитину з Києва забирали та привозили, після проведення часу із батьком, назад до матері - дружина та близький друг ОСОБА_10 . Після повернення з полону та проходження лікування, ОСОБА_3 продовжив приймати участь у житті та вихованні сина. Як до так і після полону, ОСОБА_9 , також, належним чином виконував обов`язок по утриманню сина, сплачував аліменти у розмірі більше ніж встановлено Договором. Окрім цього, поруч із сплатою аліментів, часто купував сину самостійно речі та приладдя, а також переказував додаткові кошти відповідачці на забезпечення гармонійного життя та розвитку сина. Участь позивача у житті, вихованні сина та в його утриманні також підтверджується листуванням сторін, з якого слідує, що на всі прохання відповідачки зводити сина до лікаря та оплатити послуги, придбати підручники з англійської та флейту для сина, зводити ОСОБА_12 на концерт тощо - позивач реагує позитивно та виконує такі прохання. Слід зазначати, що ще з моменту розлучення сторін у 2020 році ОСОБА_6 періодично просив ОСОБА_3 забрати його від мами в Одесу, казав, що хоче жити з батьком в Одесі, також, зазначав, що мама часто на нього кричить та обзиває, і що він боїться і не хоче йти додому. Разом із цим, враховуючи умови Договору, а також постійне перебування позивача на військовій службі, в тому числі, часті відрядження та дасть у бойових діях - позивач вважав, що сину буде краще проживати разом із мамою. ОСОБА_6 з 01.09.2022 року до 02.12.2024 року, за ініціативою відповідачки, був учнем Київського державного музичного ліцею імені М.В. Лисенка. Однак, з 01.09.2024 року (з початку навчального 2024 року) ОСОБА_13 почали надходити неодноразові телефонні дзвінки від класної керівниці ОСОБА_5 - ОСОБА_31 із скаргами на порушення освітнього процесу ОСОБА_15 , на незабезпечення матір`ю ОСОБА_12 - належного освітнього процесу сина. Вчителькою було повідомлено про те, що ОСОБА_16 сам приходить та йде зі школи, що систематично запізнюється на уроки (перший-другий урок), пропускаючи їх. Окрім цього, у жовтні 2024 року ОСОБА_9 приїздив до Києва, щоб провести час із сином, під час чого ОСОБА_6 дуже сильно просив батька забрати його в Одесу, оскільки не хоче жити із мамою. ОСОБА_9 помітив, що син дуже пригнічений та наляканий. З`ясовуючи причини такого морально-психологічного стану сина - ОСОБА_6 повідомив, що він боїться маму, не хоче йти додому, тому що вона постійно на нього кричить, обзиває його "матюками", виганяє спати на підлогу. ( ОСОБА_6 разом із відповідачкою проживали в однокімнатній орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 ) коли він, а думку мами "провинився", виганяє його гратись іграшками на балкон. 08.11.2024 року відповідачка у месенджері "WhatsApp" повідомила ОСОБА_13 , що син ІНФОРМАЦІЯ_4 втік від неї і категорично відмовився повертатись. Слід зазначити, що з 02.11.2024 року - 14.11.2024 року позивач не міг додзвонитись до сина і не мав жодного зв`язку із ним, оскільки, як з`ясувалося пізніше, коли ОСОБА_6 втік від мами, забув свій телефон. Відповідачка, також, на зв`язок з позивачем не заходила. Більш із тим, вчителька ОСОБА_5 , 14.11.202.4 року повторно подзвонила ОСОБА_13 . Повідомила, що від ОСОБА_5 та його дідуся вітчима відповідачки) їй стало відомо, що 02.11.202.4 року, ОСОБА_16 втік від матері, сам викликав таксі і поїхав до бабусі і дідуся і не хоче повертатись. При цьому, матір дитини весь цей час не віддала і не привезла дитині рюкзак, підручники та зошити для навчання дитина ходить в школу без нічого, що унеможливлює нормальний навчальний процес дитини. Матір, також, не віддала зимовий одяг. Повідомила, що дідусь з бабусею купували ОСОБА_12 новий зимовий одяг, щоб йому було в чому ходити. Вчителька повідомила, що дитину до школи привозить і забирає дідусь, при цьому ОСОБА_16 знову запізнюється і пропускає від 1-3 уроків, або може взагалі не прийти до школи. Повідомила, про безвідповідальне ставлення матері до виховання дитини та забезпечення його навчального процесу. Повідомила про складний психологічний стан дитини, у зв`язку із тим, що всі його думки спрямовані на конфліктні ситуації в сім`ї, а не дитинство та навчання. Повідомила, що вона викликала відповідачку до школи для проведення бесіди, однак остання не надала відповіді. Просила сприяти вирішенню ситуації, яка склалась у житті ОСОБА_12 , повідомила, що дитина не відчуває себе залишеною і має турбуватись тільки як вирішити задачу, а не як вирішити конфлікти в сім`ї. Більш із тим, 14.11.2024 року із позивачем зв`язалась бабуся ОСОБА_5 (матір відповідачки) і розказала, що ОСОБА_16 втік від мами і не хоче повертатись, а тому, живе із нею. Бабуся і дідусь ОСОБА_5 проживають на АДРЕСА_4 . В той час як ОСОБА_6 разом матір`ю проживав у Шевченківському районі Києва (Правий берег Києва) за адресою АДРЕСА_5 . Так, 8-річна дитина сама, без супроводу дорослих, пересувалась найбільшим містом України. Розмова із вчителькою ОСОБА_17 14.11.2024 року частково була зафіксована позивачем під звукозапис. Отримавши вищезазначену інформацію від вчительки ОСОБА_17 , вкрай переймаючись за морально-психологічний та фізичний стан сина - ОСОБА_9 11.2024 року терміново приїхав до м. Київ щоб поговорити із сином та вирішити питання із його місцем проживання. Під час спілкування із сином 15.11.2024 року, ОСОБА_6 в черговий раз просив батька забрати його до себе з тих самих причин постійні крики та приниження з боку мами, лайливі слова в його бік). Враховуючи, інформацію від вчительки про пригнічений морально-психологічний стан сина, відчуваючи настрій дитини - ОСОБА_8 . 15.11.2024 року відвів ОСОБА_5 на консультацію до дитячої психологині, щоб розуміти, як він може допомогти сину та яким чином на його психіку вплинуло таке ставлення мами. Після завершення консультування, психологиня повідомила ОСОБА_18 , в діях матері по відношенню до сина є ознаки психологічного домашнього насильства, що дитина має порушену прив`язаність до мами, безпечну прив`язаність до тата і бабусі. Також, психологиня порекомендувала врахувати бажання дитини доживати з батьком та повідомила, що детальний висновок за результатами консультування буде складений пізніше та наданий позивачу. У зв`язку із всією вищезазначеною інформацією у цьому розділі позовної заяви, ОСОБА_9 з метою захисту прав сина, також, звернувся до Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення відповідачкою адміністративних правопорушення за ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство) та ст. 184 КУпАП (ухилення від виконання батьківських обов`язків). За інформацією від представника сектору ювенальної превенцїї Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві відносно відповідачки складено адміністративний протокол та інші адміністративні матеріали за ст. 184 КУпАП та скеровані до суду. Враховуючи все вищезазначене, у зв`язку із стійким бажання малолітнього ОСОБА_5 проживати з батьком та постійними проханнями забрати його; втечею дитини від мами та категоричною відмовою повернутись; тим, що дитина, яка має обох батьків проживає із третіми особами та не має належного батьківського піклування та виховання, не відчуває себе захищеною та потрібного, залишена сама собі; ознаками психологічного насильства з боку відповідачки по відношенню до сина; безвідповідальним ставленням відповідачки до виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення права сина на освіту; а також, у зв`язку із тим, що ставлення відповідачки до сина та виконання своїх батьківських обов`язків з 2020 року не змінилось у бік покращення та врахування інтересів і потреб сина, а лише дуже сильно погіршилось - ОСОБА_9 був вимушений забрати сина для проживання із собою, щоб забезпечити дитині нормальний фізичний, інтелектуальний, соціальний розвиток у люблячому, безпечному, турботливому середовищі. 15.11.2024 року, коли ОСОБА_9 повідомив сину, що він його забирає жити до себе - ОСОБА_6 дуже зрадів і підтримав це. Окрім цього, дитина хотіла подзвонити мамі і повідомити, що він їде з батьком в Одесу. Однак, помер телефону відповідачки був вимкнений. У зв`язку із чим, забравши сина - ОСОБА_9 одразу повідомив про це відповідачку у месенджері "WhatsApp". В цей же день ввечері (о 18:04), ОСОБА_6 ще раз подзвонив мамі з телефону батька, щоб сказати, що він їде в Одесу і буде жити з батьком, позивач не був присутній при зазначеній розмові, однак зі слів сина, мама нічого йому не казала, лише мовчала у слухавку. 15.11.2024 року, 16.11.2024 року, 17.11.2024 року відповідачка не телефонувала сину, а син їй. 18.11.2024 року ОСОБА_6 захотів подзвонити мамі і дізнатись як у неї справи. Із зазначеного аудіозапису слідує, що дитина активно та наполегливо задає питання мамі, яка, в свою чергу переважно мовчить. Окрім цього, на повідомлення сина під час зазначеного дзвінка, що "я граю на флейті годину в день, влаштовуюсь в новий музичний ліцей в Одесі" - відповідачка відповідала «Удачной тебе жизни", майже одразу після чого кинула слухавку. З 15.11.2024 року, ОСОБА_9 самостійно утримує сина, відповідачка ініціативи надати фінансову допомогу - не проявляла, позивач до неї з цим питанням не звертався, оскільки здатний самостійно забезпечити дитину всім необхідним для всебічного розвитку та комфортного проживання. Враховуючи обставини зазначені вище, ОСОБА_9 вимушений змінити місце проживання малолітнього сина і вважає, що в інтересах сина буде визначити місце його проживання разом з батьком, з огляду на наступне. Як вже було зазначено та підтверджується доказами, позивач як батько з самого народження сина належним чином виконував свої батьківські обов`язки, завжди піклувався про сина, приймав участь у його житті, вихованні, лікуванні, підтримував розвиток його музичних здібностей (як фінансово, так і організаційно) та в обсязі, значно більшому за встановлений у Договорі, утримував дитину. Відтак, ОСОБА_9 завжди належним чином виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до сина та діяв в інтересах дитини. З 15.11.2024 року малолітній ОСОБА_5 проживає разом з батьком у трьокімнатній квартирі у м. Одеса, за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_6 має окрему кімнату, спальне місце, місце для навчання та відпочинку, все необхідне для навчання та розвитку (іграшки, знаряддя для навчання, одяг та взуття, гаджети (телефон та планшет)). Зазначену квартиру позивач орендує. Разом із ОСОБА_20 та ОСОБА_15 проживає ОСОБА_6 , з якою позивач перебуває у шлюбі з 01.09.2022 року. ОСОБА_6 давно знайома з ОСОБА_15 та має довірливі і теплі стосунки із ним. Відтак, ОСОБА_20 забезпечено для сина належні та комфортні умови проживання. Приїхавши із сином в м. Одеса 15.11.2024 року, позивач одразу почав займатись питанням влаштування сина до навчального закладу задля здобуття середньої освіти.. Однак, через віддаленість м. Київ та м. Одеса, у зв`язку із довготривалою передачею документів та особової справи ОСОБА_5 із Ліцею імені Лисенка (м. Київ) до нового навчального закладу у м. Одеса - цей процес затягнувся. Окрім цього, цей процес також ускладнювався тим, що відповідачка відмовлялась повернути до Ліцею імені Лисенка підручники, через, що адміністрація Ліцею не хотіла віддавати документи ОСОБА_5 . Враховуючи, що ОСОБА_6 в м. Києві навчався у спеціалізованому музичному ліцеї та здібності дитини до музики - ОСОБА_8 влаштував сина на навчання до Одеського державного музичного ліцею ім. проф. П.С. Столярського. Так з 02.12.2024 року ОСОБА_6 є учнем 3-Б класу зазначеного ліцею, що слідує із характеристики від 23.12.2024 року. Із зазначеної характеристики слідує, що дитина у навчальному закладі характеризується педагогічними працівниками добре, а також, те, що батьки приділяють достатньо уваги навчанню та вихованню сина. Окрім цього, ОСОБА_9 здійснює сплату грошових коштів на потреби класу сина (у фонд класу). Відтак, ОСОБА_20 забезпечено основоположне право дитини на отримання освіти та належним чином виконуються батьківські обов`язки щодо навчання сина. ОСОБА_9 має достатній дохід для утримання сина, а також час і можливість для виховання сина. Так, протягом 2024 року середній дохід позивача в місяць складав в середньому 32000 грн. 
Більш із тим, 23.12.2024 року ОСОБА_9 звільнився з військової служби у ВЧ НОМЕР_1 , яка приймає участь у бойових діях на лініях зіткнення, задля того, щоб мати більше_часу для виховання сина. Наразі, позивач весь свій час проводить із сином, а підбирає собі нове місце служби у м. Одеса на посаду з чітким графіком служби, яка не потребує постійних виїздів з м. Одеса та участі у бойових діях. З лютого 2025 року позивач планує вступити на службу до берегової охорони м. Одеса. Так, при звільнені з військової служби ОСОБА_9 отримав вихідне грошове забезпечення. На сьогодні, позивач забезпечує себе та дитину за рахунок грошових коштів зароблених у минулому та найближчим часом буде працевлаштований на нове місце роботи, де матиме постійний дохід. Відтак, ОСОБА_9 має достатній дохід для утримання сина, а також, час та можливість бути активно включеним до виховання ОСОБА_5 та всебічного розвитку. ОСОБА_9 приділяє належну увагу стану здоров`я сина і забезпеченню права на медичну допомогу та лікування. Після переїзду сина в Одесу - ОСОБА_3 уклав декларацію із сімейним лікарем, а також, наразі ОСОБА_6 проходить повний медичний огляд з ініціативи батька. ОСОБА_9 ознак психічних розладів та наркологічних захворювань не має. ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої та/або непогашеної судимості немає, у розшуку не перебуває. За останнім проходження військової служби позивач характеризується добре. Відтак, особисті якості та стан здоров`я позивача дозволяють йому гідно виховувати сина. Зокрема, виховувати ОСОБА_12 в дусі поваги до свого народу та своєї Батьківщини, як того вимагає ч. 1 ст. 150 СК України. Щодо емоційного контакту та зв`язку ОСОБА_5 , прихильності дитини до батьків: позивач із сином мають тісний емоційний зв`язок та прив`язаність один до одного, мають почуття безумовної любові та взаємоповаги один до одного. На думку позивача, дитина має більшу прихильність до батька та бажає проживати із батьком. Висновок психолога зазначає наступне:1) В якості знайомства з хлопчиком та його сім`єю психолог запропонувала дитині зробити малюнок «Моя сім`я». Головною метою проективної методики «Моя :ім`я» є виявлення ставлення дитини до членів своєї сім`ї, сімейних відносин, сприйняття дитиною взаємин з іншими членами сім`ї і свого місця в ній. Хлопчик відразу сказав: «А маму малювати я не буду!». Те, що дитина відмовилася малювати маму, свідчить про наявність конфлікту у відносинах з нею та негативні емоції по відношенню до неї. Хлопчик першим намалював себе, що вказує на те, що він відчуває себе найбільш значимим членом сім`ї. 2) Другою хлопчик намалював бабусю, що свідчить про те, що бабуся є важливою фігурою в житті дитини. Третім дитина зобразила тата. Малюючи свого батька, дитина з гордістю говорила про нього: «Мій тато - герой!». Завершуючи малюнок, хлопчик сказав, що в нього ще є дідусь, але місця не хватило, щоб його намалювати. На впевненість, імпульсивність, комунікабельність дитини вказують великі фігури. 3) Те, що хлопчик зобразив на малюнку бабусю та батька, свідчить про наявність емоційної близькості з ними. Промальовувані обличчя, руки, ноги фігур також вказують на емоційну прихильність та значимість близьких для дитини. На запитання, де вони й чим вони займаються на цьому малюнку, хлопчик відповів, що вони у бабусі. Бабуся кофе п`є, а тато - чай, дідусь дивиться телевізор, а він - грається поруч з татом. На запитання, чому він не намалював маму, хлопчик відповів, що не хоче її малювати, тому що вона його ображає. 4) В процесі спілкування хлопчик розповів, що він втік від мами до бабусі. Він раніше попереджав маму, що втече від неї, але вона йому не вірила - «Ти не зможеш.». Втекти від мами ОСОБА_16 захотів ще за тиждень до того, як втік. І все ж таки він втік від мами. Це було два тижні тому, у суботу, біля 7-ї ранку. Мама спала. ОСОБА_16 з її телефона викликав таксі «Уклон». Сам сів в машину і доїхав до бабусі. На запитання, чи поцікавився таксист тим, що дитина одна їде, без дорослих, хлопчик сказав, що ні, тільки гроші додатково з нього взяв - 50 грн. За сам проїзд було автоматично знято з банківської карти мами. Коли хлопчик приїхав до бабусі, та зателефонувала його мамі, та попередила, що дитина в них. Мама пізніше приїхала та сильно сварилася, хотіла, щоб ОСОБА_16 повернувся додому. Але хлопчик категорично відмовився повертатися. Бабуся його підтримала, сказала - «Це твоє рішення». Таким чином дитина вже два тижні живе з бабусею та дідусем. Мама більше його не турбує, не дзвонить, не приходить. навіть речі його та підручники не передала. Він їздить до школи сам або його забирає дідусь. Хлопчик назвав адресу, де він живе з бабусею та дідусем - АДРЕСА_2 . Адреса мами - АДРЕСА_5 . 5) Психолог поцікавилася у хлопчика, що такого сталося, що він втік від мами. Дитина розказала, що вона втомилася від сварок. Мама «кожен день ругає» постійно «оре» на нього, не пускає на вулицю гратися, примушує його різні справи робити. На запитання, як саме мама оре на нього, якими словами хлопчик відповів, що не скаже, бо «там мати», «одні матюки». На питання, чи у нього окремий простір вдома. ОСОБА_16 відповів, що ні. У них 1-кімнатна квартира. «Тісно. Мама постійно каже уйти ... на балкон. Там іграшки мої. Я ухожу до дверей шкафа. сиджу у телефоні ... Сплю з мамою. Мені не подобається. Вона постійно виштовхує мене ногами під кінець кроваті. Може кричати посреді ночі.» На питання, чи просив він маму не кричати на нього, хлопчик сказав, що так, але «їй по-барабану. вона все одне оре». 6) Психолог поцікавилася у хлопчика, як йому живеться ці два тижня у бабусі та дідуся, на що він відповів, що дуже добре. У бабусі 5-кімнатна квартира. Вона така велика, що він може кататися на самокаті по всієї квартирі. Ніхто на нього не кричить. В нього є окрема кімната. Бабуся дуже смачно готує. Дідусь його збирає із школи. На питання, а коли він з мамою жив, хто його водив до школи забирав, хлопчик відповів, що ніхто. Він з першого класу ходить до школи сам. Йти десь 20-30 хвилин. Інколи він просипає в школу та пропускає один-два перші уроки, тому що мама його може не розбудити. 7) На завершення зустрічі з дитиною було проведено тест «Незакінчені речення». Аналіз відповідей допомагає краще зрозуміти переживання, труднощі, зони конфліктів, особливості сприйняття «світу дорослих» і ціннісні орієнтації дитини. Згідно до свого віку хлопчик любить активні ігри та проводити час з друзями («Я люблю з дітьми ... стрибати на батуті», «Діти, з якими я граюсь ... вони дуже люблять грати у хованки, догонялки і хвилинки-догонялки.»). Відповіді дитини стосовно дитячо-батьківських відносин вказують на наявність прихильності дитини до батька та бабусі («Коли я думаю про батька ... я радісний.». «Якби мій тато ... був завжди поруч.», «Свої таємниці я можу довірити лише ... татові та бабусі.», «Я був би дуже щасливий, якби... я жив з татом та бабусею.») та конфлікту у відносинах з матір`ю («Я весь трясуся, коли ... я бачу маму.», «Коли я думаю про маму ... мені стає сумно.». Якби моя мама ... мене не ругала.», «Я ображаюся, якщо ... на мене оре мама.»). Хлопчику важко жити в атмосфері конфліктів («Я хочу, щоб у мене не було ... того, щоб я сварився з кимось.»).
8) За результатами аналізу проведеної роботи було виявлено наявність ознак: Сформованої безпечної прив`язаності дитини до батька та бабусі та порушеною прив`язаністю дитини до матері. Прив`язаність є базовою потребою людини, від якої залежить її виживання. За якісними характеристиками прив`язаність їсться на безпечну та порушену. Безпечна прив`язаність передбачає турботу, ніжність, любов та підтримку з боку батьків або значущих для дитини дорослих. Така, прив`язаність є головною умовою нормального розвитку дитини. Формування кожної з форм порушеної прив`язаності опосередковане, у першу чергу, високим фруструванням батьками потреб дитини у захисті та турботі. Така форма прив`язаності сприяє негативному впливу на особистість та може змінювати ракурс розвитку дитини. Домашнього насильства у формі психологічного насильства з боку матері щодо дитини. За результатами проведеної роботи з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено, що у дитини сформована безпечна прив`язаність до батька й бабусі та наявна порушена прив`язаність до матері; було виявлено достатній комплекс ознак, який притаманний розповіді дитини про психотравмувальний досвід, який зазнала дитина з боку матері, а саме - домашнє насильство у формі психологічного насильства. Вищезазначена інформація, яка стала відома у процесі проведення психологічної консультації, спостереження за емоційними та фізіологічними реакціями дитини, вказують на відповідність вербальних та невербальних реакцій, що свідчить про те, що дитина прожила той досвід, про який розповіла. У зазначеному висновку також було рекомендовано враховувати бажання дитини проживати разом із батьком. Таким чином, наявність більшої прив`язаності та прихильності ОСОБА_5 саме до батька підтверджується також висновком спеціаліста у галузі дитячої психології. Просимо звернути увагу суду, що із вищезазначеного висновку психолога слідує що відповідачкою по відношенню до сина сторін вчинялось психологічне домашнє насильство. Окрім цього, як слідує із слів вчительки - ОСОБА_17 та може затверджено словами самої дитини і зазначено дитиною при консультації у психологині - відповідачка умисно не віддавала сину рюкзак, підручники та зошити, які були йому необхідні для навчання, а також, те що відповідачка не виконувала свої обов`язки щодо забезпечення освітнього процесу сина із здобуття середньої освіти ( ОСОБА_6 дуже часто спізнюється на уроки та пропускає повні навчальні дні) -свідчить також про наявність в її діях економічного домашнього насильства. Відтак, визначення місця проживання ОСОБА_5 разом з батьком також буде запобігати продовженню вчинення відносно дитини психологічного та економічного домашнього насильства з боку, що відповідає інтересам дитини. Слід зазначити, що вже понад два місяці ОСОБА_6 проживає разом з батьком у м. Одеса. Дитина влаштована до нової школи, в якій їй подобається навчатись, має друзів. Дитина має комфортні умови для проживання, гарні стосунки в сім`ї, виховується в атмосфері любові, турботи, безпеки і піклування. Дитина за новим проживання має сталі родинні та соціальні зв`язки. Таким чином, для виховання ОСОБА_12 сформоване стійке, безпечне та надійне середовище, до якого він звик та не хоче змінювати. ОСОБА_6 не зазначав батьку, що хотів би повернутись до мами. ОСОБА_8 жодним чином не перешкоджає відповідачці у спілкуванні із сином та в участі у його вихованні. Як вже було зазначено, 17.03.2020 року між сторонами було укладено Договір між про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та обов`язків. Зазначеним Договором між сторонами, фактично було врегульовано чотири питання стосовного спільного малолітнього сина - ОСОБА_5 : визначення місця проживання сина: так, місце проживання ОСОБА_12 було визначено разом з матір`ю (п. 1 Договору). Спосіб та графік участі батька у вихованні сина: так, сторонами було що ОСОБА_8 не матиме будь-яких перешкод з боку ОСОБА_22 у спілкуванні із сином та в участі у його вихованні. ОСОБА_8 може проводити із дитиною та відпустки у межах України за попередньою домовленістю матір`ю у спеціально обумовлений час. Зустрічі та відпустки можуть проводитись у присутності матері, або за попередньою домовленістю без участі третіх осіб. ОСОБА_3 може виїжджати за кордон із дитиною, за наявності згоди матері. Порядок утримання батьком дитини (порядок і розмір аліментів на я дитини): так, сторонами було погоджено, що ОСОБА_8 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_22 аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі - 6000 грн. не пізніше 20 числа кожного місяця у готівковій/безготівковій формі або поштового переказу (п. 1 та п. 2 Договору). Порядок участі ОСОБА_10 у додаткових витратах на сина: так сторонами було погоджено, що ОСОБА_8 зобов`язується брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. При цьому, Договором, також було визначено, що в разі припинення шлюбу між сторонами, син залишається "на вихованні у матері та буде проживати разом із нею". Договором також було визначено обов`язок матері брати участь у вихованні сина. Ані договором, ані законодавством України прямо не визначено що вкладається у поняття «виховання дитини». В цьому контексті варто звернути увагу на відповідь Ліцею імені Лисенка від 14.01.2025 року на адвокатський запит, з якої слідує, що загальна кількість пропущених уроків ОСОБА_5 у 1 класі складає 270 уроків, у 2 класі - 100 уроків, у 3 класі (з 01.09.2024 року - 30.11.2024 року) - 68 уроків. В свою чергу, пропущених повних навчальних днів ОСОБА_5 у 1 класі складає 54 днів, у 2 класі - 20 днів, у 3 класі - 11 днів. З невідомих причин адміністрацією Ліцею у зазначеній відповіді на запит було повідомлено неправдиву інформацію щодо того, що ОСОБА_5 був забезпечений всім необхідним для навчання, що спростовується вищезазначеним аудіозаписами розмови ОСОБА_10 та вчительки ОСОБА_17 , які долучаються до позову. З підстав зазначених у попередніх розділах позовної заяви слідує, що відповідачкою систематично порушувались (не виконувались) обов`язки по вихованню сина, покладені на неї Договором та законодавством. З цих же підстав, а також, через істотні порушення умов договору відповідачкою та істотною зміною обставин у житті та вихованні ОСОБА_5 - позивач змушений був самостійно змінити місце проживання дитини. Окрім цього, на сьогодні: Договором встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю. Натомість вже більше 2-х місяців дитина проживає разом з батьком за власним бажанням. Наразі, ОСОБА_16 не висловлює бажання повернутись до мами для постійного спільного проживання. Відтак, зазначена умова Договору - сторонам НЕ виконується. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, аліменти сплачуються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини на користь того, з ким проживає дитини. Відтак, обов`язок ОСОБА_10 за Договором сплачувати аліменти на утримання сина на користь відповідачки - не передбачений чинним сімейним законодавством України, враховуючи що ОСОБА_6 проживає разом з батьком та перебуває на повному його утриманні.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою, внесеною до протоколу підготовчого засідання від 19.03.2025 року було задоволено клопотання представника відповідачки - адвоката Костенко Н.Ю, та залучено до участі в справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Ужгородської міської ради.
Ухвалою, внесеною до протоколу підготовчого засідання від 28.04.2025 року було прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому вона просила: Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Вимоги зустрічного позову обґрунтовує тим, що  ОСОБА_22 (відповідач за первісним позовом) та позивач за первісним позовом ОСОБА_8 мають спільного сина - ОСОБА_5 . Позивач та відповідач вже більше 7 років не проживають разом. 06.05.2020р. сторони розірвали шлюб за рішенням Деснянського районного суду м. Києва (справа 754/3741/20). ОСОБА_22 майже все життя дитини здійснювала самостійне виховання, навчання та утримання дитини. Батько ОСОБА_5 - ОСОБА_8 після розлучення створив нову сім`ю та проходив військову службу в лавах ЗСУ з часу початку війни, тривалий час з часу повномасштабного вторгнення рф перебував у полоні, тож по факту приймав дуже опосередковану участь у житті дитини. Натомість, ОСОБА_22 весь цей час вкладала в дитину весь свій час, кошти та сили у його гармонійний розвиток, забезпечувала освітній та навчальний процес дитини, організовувала його всесторонній розвиток - розвиток творчих здібностей, навчання музиці, грі на музичних інструментах, плавання, відвідування різних занять та гуртків,навчання, виховання та становлення як особистості. Батько був «батьком вихідного дня». ОСОБА_24 та повагу до батька прививала дитині саме ОСОБА_22 та ніколи не перешкоджала спілкуванню батька та сина, і дитина постійно була на зв`язку із батьком, за наявністю такої можливості. При цьому, весь час існування батька в життя дитини та навіть під час його тривалого полону ОСОБА_22 вживала титанічних зусиль щодо формування в дитини духу поваги, любові та найкращого ставлення сина до батька. Також вживала всіх можливих заходів щодо допомоги у звільненні з полону. Оточувала дитину інформаційним полем та максимальною дитини - писала разом з сином листи батьку в полон, малювали малюнки, спілкувалися на цю тему і обговорювали всі переживання дитини, щоб виховати до батька найкраще ставлення як до героя та люблячого батька. В кінці 2024 року, ОСОБА_8 скориставшись ситуацією (хворобою ОСОБА_22 ) та перебуванням дитини у бабусі, введенням в оману вчителя та зловживаючи довірою дитини, «викрав» сина та примусово (без погодження з матір`ю, без особистих речей, без музичних інструментів, які важливі для дитини і його навчання, без навчальних приладь і книжок, та ін .) вивіз дитину за місцем свого фактичного проживання - до м. Одеса. В той же день провів психологічне дослідження дитини у приватного психолога з чітким запитом до висновку. Написав декілька заяв до поліції щодо порушення ОСОБА_22 батьківських обов`язків та почав вчиняти всебічний тиск на ОСОБА_22 , надломивши її почуття, взаємовідносини з дитиною, уклад її життя та налаштовуючи її оточення та інших людей проти неї, вчиняв психологічний тиск на сина з метою формування поганого відношення до матері. 23.02.2025 року ОСОБА_22 приїхала до м.Одеси побачитись з сином. Дитина виявила бажання залишитись з мамою і 25.02.2025р. вони разом вирушили до м.Ужгород до місця проживання та роботи матері. 17.03.2020 між ОСОБА_7 та ОСОБА_22 було укладено Договір між батьками про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків (далі - Договір). Зазначеним Договором було врегульовано чотири питання стосовного спільного малолітнього сина - ОСОБА_5 : Визначення місця проживання сина разом з матір`ю (п. 1 Договору). Спосіб та графік участі батька у вихованні сина : ОСОБА_3 не матиме будь - яких перешкод у спілкуванні із сином та в участі у його вихованні (п. 6 Договору) Порядок утримання батьком дитини (порядок і розмір аліментів на утримання дитини): ОСОБА_8 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі - 6000, 00 грн. Порядок участі ОСОБА_10 у додаткових витратах на сина. В червні 2024р. ОСОБА_4 звернулась з позовом до суду із метою зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення заборгованості. Подача відповідного позову ґрунтувалась на підставі істотного порушення договору між батьками про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, зі сторони батька дитини. Наразі в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа № 754/9290/24 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2024 року по справі № 754/9290/24 було відкрито провадження у цивільній справі № 754/9290/24 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Після звернення ОСОБА_22 до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі майже 500000 грн., ОСОБА_8 «викрав» дитину, налаштовував його проти матері, звертався з заявами до поліції, за якими складено два адмін. матеріали та з даним позовом. За результатами розгляду адміністративних справ за ст.184 та 173-2 КУпАП України відносно ОСОБА_22 не знайшло підтвердження жодне «звинувачення» та аргументи ОСОБА_8 відносно ОСОБА_22 та Постановами суду від 31.01.2025р. обидві справи були закриті за відсутністю складу правопорушення. Тому, сторона відповідача за первісним позовом наполягає на тому, що даний судовий процес спровокований не великою турботою до дитини чи бажанням здійснювати виховання сина, а саме з матеріального конфлікту. Зважаючи на вище зазначене сторона відповідача за первісним позовом вважає за доцільне об`єднання та розгляд даного позову з первісним для всебічного та об`єктивного розгляду даного спору.
15 квітня 2025 року та 27 травня 2025 року представником Служби у справах дітей Одеської міської ради були надані письмові пояснення щодо неможливості надання Висновку щодо ОСОБА_5 у зв`язку з його відсутностю на території м. Одеса та просили вирішити спір за відсутності представника враховуючи найкращі інтереси дитини. 
Протягом підготовчого розгляду справи представник позивача просив задовольнити первинний позов та відмовити у задоволенні зустрічного, представник відповідача просила відмовити у задоволенні первинного позову та задовольнити зустрічний; представник Служби у справах дітей Одеської міської ради до розгляду не з`являвся, в поданих клопотаннях просив справу вирішити за його відсутності, представник Служби у справах дітей Ужгородської міської ради до розгляду не з`являвся, клопотань, заяв не подавав.
Ухвалою, внесеною до протоколу підготовчого засідання від 30 червня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд. 
Протягом судового розгляду справи представник позивача просив задовольнити первинний позов та відмовити у задоволенні зустрічного, представник відповідача просила відмовити у задоволенні первинного позову та задовольнити зустрічний; представник Служби у справах дітей Одеської міської ради до розгляду не з`являвся, в поданих клопотаннях просив справу вирішити за його відсутності, представник Служби у справах дітей Ужгородської міської ради до розгляду не з`являвся, клопотань, заяв не подавав.
Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_25 прийняла участь в судовому розгляді 20.11.2025 року в режимі відеоконференції та пояснила, що заперечує проти задоволення первинного позову та просить задовольнити її вимоги. Додатково пояснила, що вони з сином перебувають поза межами території України - на території Республіки Ірландія. Вона забезпечила дитині економічну та моральну безпеку, зменшення впливу війни. ОСОБА_16 навчається і має спокійне життя. 
Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що під час його перебування у полоні його батьки та друзі допомогами ОСОБА_26 з ОСОБА_12 , матеріально та фізично - водили по гуртках. Після виходу з полону ОСОБА_26 подала до суду на аліменти. Вчителі телефонували щодо відвідування ОСОБА_12 школи та його успішності. ОСОБА_16 втік від матері до бабусі та дідуся і відмовився повертатися, це розказала колишня теща. Він забрав сина зі шкоди за згодою керівництва школи та дідуся - повідомивши про необхідність відвідування дитиною лікаря. ОСОБА_16 просив його забрати до себе. Про те, що сина забираю в Одесу я не сказав. В Одесі ОСОБА_16 вступив в музичну школу імені Столярського. ОСОБА_4 приїхала до Одеси і забрала сина, вони переїхали до Ужгорода і потів виїхали за кордон. ОСОБА_26 створює перешкоди у спілкуванні з сином, немає телефону в Ірландії, український номер не відповідає.
У постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 Об`єднана палата КЦС ВС вказала, що обов`язковість висновку органу опіки та піклування в певних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Неможливість надання органом опіки та піклування висновку в таких справах, зокрема у зв`язку з перебуванням дитини за межами країни або на непідконтрольній території, неможливістю встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо, не означає неможливості розгляду та вирішення спору судом. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя, що суперечить положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на даний висновок Верховного суду, суд вважає за доцільне вирішити спір за відсутності висновку як Служби у справах дітей Одеської міської ради так і Служби у справах дітей Ужгородської міської ради. 
Свідок ОСОБА_28 (вчитель) у судовому засіданні пояснила, що вона була класним керівником ОСОБА_5 протягом навчальних років 2022-2023 рік та частину навчального року 2023 - 2024 років. ОСОБА_16 мав досить високу явку до школи, був кмітливим, гарно засвоював матеріал. Його пропуски не були безпідставними (хвороба, обстеження) та не впливали на успішність. ОСОБА_16 був зарахований до пансіону школи, але там не ночував. Вихованням ОСОБА_12 займалась мати, бабуся та дідусь. ОСОБА_26 приходила до школи 1 вересня, потім спілкування відбувалось телефоном, в основному СМС, іноді, дуже рідко дзвінками, необхідності особистого спілкування не було. Виконання завдань контролювались вихователями пансіону. На початку 2023 року виникла ситуація коли ОСОБА_16 приходив в школу без підручників, дивно одягнений, його приводив дідусь. Після з`ясування обставин було виявлено, що ОСОБА_16 самостійно на таксі приїхав на Троєщину і живе у бабусі з дідусем (мама захворіла), мама не віддала портфель та речі. Дідусь пояснив «вона нам не відкриє». Батько після повернення з полону і перебування на реабілітації приходив до школи. Свідок телефонувала батьку декілька разів з приводу саме ситуації з відсутністю речей ОСОБА_12 та його проживання не з матір`ю.
Заслухавши сторін, представників сторін, показання свідка, дослідивши наявні у справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 29.02.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.05.2020 року у справі № 754/3741/20. 
Від шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
17.03.2020 року сторони уклали Договір між батьками про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Кияницею О.Ф. (Зареєстровано в реєстрі за № 230).
Зазначеним Договором було врегульовано питання стосовного спільного малолітнього сина - ОСОБА_5 :
1)Визначення місця проживання сина разом з матір`ю. Порядок утримання батьком дитини (порядок і розмір аліментів на утримання дитини): ОСОБА_8 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення повноліття у твердій грошовій сумі - 6000, 00 грн. Розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку (п. 1 Договору). 
2)Порядок участі ОСОБА_10 у додаткових витратах на сина - зобов`язуються брати участі у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. (п.2 Договору)
3)Спосіб та графік участі батька у вихованні сина: ОСОБА_30 зобов`язується не перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні (п. 6 Договору). 
19.10.2022 року, у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, під час виконання бойового завдання, ОСОБА_9 отримав мінно-вибухову травму та потрапив у полон до російської федерації, з якого був звільнений 31.01.2024 року.
ОСОБА_6 був зарахований до Київського державного музичного ліцею імені М.В. Лисенка згідно Наказу № 03-у від 21 червня 2022 року на відділ духових та ударних інструментів (блок-флейта). Відрахований з 3-го класу Наказом від 30.11.2024 року.
З 02 грудня 2024 року ОСОБА_6 був зарахований до Одеського державного музичного ліцею імені професора П.С.Столярського.
Сторонами не оспорюється факт існування конфлікту між батьками що виник на прикінці 2024 року і якому передували наступні обставини: 02.11.2024 року ОСОБА_16 самостійно змінив своє місце проживання на почав проживати з бабусею та дідусем, тимчасово залишившись без речей та шкільного приладдя, книжок, що вплинуло на його шкільну успішність; позивач ОСОБА_3 самостійно змінив місце проживання сина та перевіз його до міста Одеса; відповідач ОСОБА_4 самостійно змінила місце проживання сина та перевезла його спочатку до міста Ужгород, в подальшому до Республіки Ірландія, де вона з сином знаходяться на час розгляду справи. 
Факти вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства психологічного та економічного характеру щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , а також не виконання батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи - постановами Шевченківського районного суду міста Києва справи № 761/4400/25 та 761/3859/26 були закриті за відсутністю у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення. Предметом розгляду даних проваджень були саме події 02.11.2024 року.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Батьки дитини мають рівні права на участь у спілкуванні та вихованні дитини, незалежно від того, з ким із батьків мешкає дитина. Той з батьків, з ким мешкає дитина не може створювати безпідставні перешкоди чи обмежувати право іншого з батьків на вільне спілкування з дитиною на свій розсуд. Виключенням може бути лише такі форми та зміст спілкування, що шкодять інтересам дитини. Те, що дозволено одному з батьків, повинно бути дозволено й іншому, з огляду на рівність прав батьків.
Частиною четвертою статті 157 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Істотними умовами договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини є умови про участь у забезпеченні умов життя дитини тим з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним прав і обов`язків по вихованню дітей. До цього договору можуть бути застосовані загальні положення зобов`язального та договірного права, які містяться у ЦК України і не суперечать загальним засадам регулювання та суті сімейних відносин. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 361/8526/21.
Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України).
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Істотність порушення визначається за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Одним з критеріїв істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться й про випадки, коли одна із сторін не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначених приписів закону має співвідношення шкоди з тим, на що могла очікувати від виконання договору сторона (постанова Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 902/364/19).
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, зокрема того, чи є істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що у дійсності вона змогла отримати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).
Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Так, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, наданих суду показаннями сторін, суд дійшов висновку, що між сторонами має місце особисті конфліктні відносини.
Зокрема, судом встановлено порушення позивачем умов договору - самостійна зміна місця проживання сина - переїзд до Одеси. Одночасно з цим позивач не перешкоджав поверхню сина матері, і на час судового розгляду справи неповнолітній ОСОБА_6 проживає з матір`ю поза межами території України - в Республіці Ірландія.
Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Частиною 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Отже, судом не було встановлено істотних порушень відповідачкою умов Договору між батьками про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Кияницею О.Ф. (Зареєстровано в реєстрі за № 230), отже підстави для розірвання такого договору відсутні. 
Вирішуючи заявлені сторонами вимоги, як за первісним та зустрічним позовом щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років.
У випадку наявності спору між батьками про місце проживання дитини він вирішується органами опіки та піклування або судом.
Одним із завдань Сімейного Кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі.
Згідно зі ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.
Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За приписами ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Зважаючи на те, що судом не встановлено підстав для задоволення вимог про розірвання Договору між батьками (сторонами) про сплату аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Кияницею О.Ф. (Зареєстровано в реєстрі за № 230), яким вирішено питання визначення місця проживання дитини, у суду відсутні підстави для задоволення вимог як первинного так і зустрічного позовів про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. На думку суду таке рішення відповідає найкращому забезпеченню інтересів дітей. 
За таких обставин, виходячи з інтересів дитини, первісний та зустрічний позов не підлягають задоволенню.
На підставі ст.51 Конституції України,Декларації прав дитини, ст.ст. 9,18 Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства»,ст. ст. 19, 141, 157, 160-161 СК України,та керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України суд -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про розірвання договору, визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя