Справа №949/1485/25
Провадження №1-кп/949/153/26 

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року 
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря:  ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
потерпілого: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025186110000052 від 17 червня 2025 року, щодо обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, із середньою спеціальною освітою, громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2025 року, близько 21-20 години, ОСОБА_4 , перебуваючи на території господарства ОСОБА_7 , яке знаходиться по АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту з ОСОБА_6 та раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, умисно наніс один удар дерев`яною палицею, яку тримав в правій руці в область волосистої ділянки голови ОСОБА_6 , від чого останній впав на землю. В результаті неправомірних дій ОСОБА_4 потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді рани з нерівними осадженими краями, зкругленими кінцями (кінці якої орієнтовані до сагітальної анатомічної вісі), які в сукупності згідно з висновком судово-медичної експертизи № 98 від 20 червня 2025 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, визнав та пояснив, що ввечері 16 червня 2025 року ОСОБА_8 зателефонувала йому та попросила прийти до господарства ОСОБА_7 , оскільки боялася потерпілого. Прибувши на місце, побачив пошкоджені вікна будинку, в якому перебував ОСОБА_6 . Після того як ОСОБА_7 відчинила двері, потерпілий вийшов на подвір`я та наніс удар в область голови ОСОБА_8 , яка на той час була вагітною. Бажаючи захистити її, він наніс ОСОБА_6 один удар дерев`яною палицею в область голови. Інших ударів потерпілому не наносив. Зазначив, що після отриманого удару ОСОБА_6 на землю не падав та свідомості не втрачав. Після цього він привіз місцевого медичного працівника, який надав потерпілому медичну допомогу. Також пояснив, що пропонував ОСОБА_6 грошові кошти на лікування та відшкодування заподіяної шкоди, однак потерпілий від їх отримання відмовився. У вчиненому щиро розкаявся, висловив жаль з приводу того, що сталося, та зазначив, що зробив для себе належні висновки. При обранні міри покарання погодився з думкою прокурора.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 16 червня 2025 року приїхав до господарства, в якому проживала його дружина ОСОБА_7 , оскільки вона тривалий час не відповідала на його телефонні дзвінки. Між ними виник конфлікт, після чого він пошкодив шибку у вікні та потрапив до будинку. Згодом вийшов на подвір`я, де перебували ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та інші особи, яким сказав не втручатися у його сімейні відносини. Заперечив, що наносив ОСОБА_8 удар, зазначивши, що лише махнув рукою, вказуючи їй відійти. Після цього, перебуваючи спиною до ОСОБА_4 , відчув удар дерев`яною палицею в область голови, від якого почалася кровотеча. Після події йому була надана медична допомога, а згодом на місце прибули працівники поліції. Просив призначити обвинуваченому покарання суворіше за штраф.
Прокурор просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зазначивши, що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення.
Захисник обвинуваченого — адвокат ОСОБА_5 просив виправдати ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Зазначив, що обвинувачений наніс потерпілому один удар безпосередньо після того, як останній вдарив вагітну ОСОБА_8 , а тому діяв з метою захисту іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Вважав, що дії ОСОБА_4 відповідають умовам необхідної оборони, передбаченим ст.36 КК України.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, крім його власного визнання, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні, перевірених та досліджених у судовому засіданні, зокрема показаннями потерпілого, свідків та письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що ввечері 16 червня 2025 року перебувала сама у будинку, де проживає окремо від свого чоловіка ОСОБА_6 . Близько 21-22 години почула стукіт та побачила, що ОСОБА_6 , який, на її думку, перебував у стані алкогольного сп`яніння, вибиває шибки у вікнах та намагається відчинити двері. Вона утримувала двері зсередини, однак він через пошкоджене вікно проник у будинок, де пошкодив вазони та інші речі. Злякавшись, вона вибігла надвір, замкнула його всередині та почала кликати на допомогу. На її крики прийшли ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та інші особи, які перебували неподалік. Після їхнього прибуття вона відчинила двері, і ОСОБА_6 вийшов із будинку. ОСОБА_8 запропонувала йому забрати мотоцикл та поїхати додому, після чого він наніс їй удар кулаком в область голови. Одразу після цього ОСОБА_4 взяв дерев`яну палицю, яка знаходилася біля будинку, та наніс ОСОБА_6 один удар в область голови. На її думку, ОСОБА_4 у такий спосіб захистив ОСОБА_8 . Після нанесеного удару у потерпілого почалася кровотеча. Присутні пропонували викликати швидку медичну допомогу, однак він відмовився, тому було привезено місцевого медичного працівника, який оглянув його та обробив рану. Згодом на місце події прибули працівники поліції. Інших ударів ОСОБА_4 потерпілому не наносив.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснила, що ввечері 16 червня 2025 року їй зателефонувала мати ОСОБА_4 та повідомила, що з господарства ОСОБА_7 чути крики. На той час вона була вагітною, однак поїхала до вказаного господарства, оскільки була знайома з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Прибувши на місце, побачила пошкоджені вікна будинку та ОСОБА_6 , який, на її думку, перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Вона почала знімати події на мобільний телефон та зателефонувала ОСОБА_4 , який неподалік виконував сільськогосподарські роботи, попросивши його прийти. Після того як ОСОБА_7 відчинила двері, ОСОБА_6 вийшов із будинку. Вона запропонувала йому забрати мотоцикл та поїхати додому, однак у відповідь він наніс їй удар кулаком в область голови. ОСОБА_4 , який перебував поруч, одразу взяв дерев`яну палицю, що лежала на землі, та наніс нею ОСОБА_6 один удар в область голови. Вважала, що такими діями ОСОБА_4 захищав її від потерпілого. Також пояснила, що ОСОБА_6 безпосередньо ОСОБА_4 ударів не наносив та йому не погрожував. Після нанесення потерпілому одного удару ОСОБА_4 більше насильницьких дій не вчиняв. Потерпілому пропонували викликати швидку медичну допомогу, однак він відмовився. Тоді ОСОБА_4 привіз місцевого медичного працівника, який оглянув потерпілого та обробив рану. Наступного дня вона через головний біль зверталася до місцевого медичного пункту, однак будь-яких документів щодо такого звернення не отримувала. 
Аналізуючи вищезазначені показання, суд вважає, що вони у своїй сукупності підтверджують факт нанесення ОСОБА_4 одного удару дерев`яною палицею в область голови ОСОБА_6 . Вказаної обставини не заперечував і сам обвинувачений.
Показання допитаних осіб у цій частині узгоджуються з іншими письмовими доказами, дослідженими судом та наявними в матеріалах кримінального провадження, зокрема:
-даними, що містяться у діагностичному звіті КНП «Дубровицька міська лікарня» Дубровицької міської ради від 17 червня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_6 встановлено діагноз: відкрита рана волосистої частини голови. Потерпілому проведено первинну хірургічну обробку рани, ушивання рани під місцевою анестезією та накладено пов`язку, а також рекомендовано здійснювати перев`язки до повного загоєння рани (а.п.11); 
-даними, що містяться у висновку експерта №98 з медичними документами від 20 червня 2025 року та доданими до нього фотознімками і медичною документацією, з якого встановлено, що у ОСОБА_6 мало місце тілесне ушкодження у вигляді рани з нерівними осадженими краями та заокругленими кінцями, орієнтованими до сагітальної анатомічної осі, довжиною до 6,5 см, ушитої сімома шовковими хірургічними швами, обробленої розчином діамантового зеленого. Інших видимих тілесних ушкоджень під час судово-медичного обстеження не виявлено. Вказане ушкодження виникло внаслідок травматичної ударно-стискаючої дії тупого твердого предмета, можливо, з обмеженою видовженою контактуючою поверхнею. Термін його заподіяння може відповідати вечору 16 червня 2025 року. За ступенем тяжкості ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я — понад шість, але не більше двадцяти одного дня. За результатами рентгенографії кісток черепа кісткових ушкоджень не виявлено (а.п.24-33); 
Дослідженим у судовому засіданні відеозаписом, що міститься на оптичному диску CD-R, який був долучений за клопотанням захисника та оглянутий у судовому засіданні, частково зафіксовано обставини, що передували конфлікту та безпосередній момент його розгортання.
Аналізуючи досліджений відеозапис, суд встановив, що на момент нанесення обвинуваченим ОСОБА_4 удару палицею по голові потерпілого останній вже припинив протиправні дії щодо ОСОБА_8 . Таким чином, безпосередня загроза життю чи здоров`ю жінки на момент удару минула, а необхідність у негайному відверненні чи припиненні суспільно небезпечного посягання була відсутня, що виключає перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони, передбаченої ст.36 КК України.
Інші доводи захисника щодо одноразовості та співмірності нанесеного удару, подальшої агресивної поведінки потерпілого, а також відсутності кримінальної відповідальності за заподіяння легкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони зазначеного висновку не спростовують, оскільки ґрунтуються на наявності стану необхідної оборони, якого судом не встановлено. Посилання захисника на можливу наявність у діях потерпілого ознак інших кримінальних правопорушень не впливає на правову оцінку дій ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні.
Водночас, оцінюючи вказаний відеозапис як доказ, суд враховує, що поштовхом до вчинення правопорушення обвинуваченим стала вкрай аморальна, цинічна та протиправна поведінка самого потерпілого ОСОБА_6 , який наніс удар вагітній жінці.
Обставина про те, що після нанесеного удару ОСОБА_6 впав на землю, під час судового розгляду не підтвердилася. Водночас вона не є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення та не впливає на правову кваліфікацію дій обвинуваченого.
Характер та локалізація тілесного ушкодження потерпілого відповідають обставинам нанесення йому удару дерев`яною палицею та підтверджуються висновком судово-медичного експерта №98 від 20 червня 2025 року.
Аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, які не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 повністю доведена, а його умисні дії, які виразилися у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України.
Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами, суд призначає покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
У п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, судам слід виходити з класифікації кримінальних правопорушень, особливостей конкретного кримінального правопорушення, обставин та способу його вчинення, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали, а під час дослідження даних про особу обвинуваченого з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення кримінального правопорушення, наявність судимостей та інші обставини, що його характеризують.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує наступне.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, згідно зі ст.12 КК України класифікується як кримінальний проступок.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він раніше не судимий (а.п.35), одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно (а.п.37), на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.п.36).
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 та визначені ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає у передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Тому, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують.
Суд приймає до уваги, що обвинувачений наніс потерпілому один удар, після чого протиправних дій не продовжував, у вчиненому щиро розкаявся, висловив жаль з приводу того, що сталося, зробив для себе належні висновки та вжив заходів для надання потерпілому медичної допомоги.
Враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий та позитивно характеризується за місцем проживання, обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку потерпілого, яка стала приводом для дій обвинуваченого, а також обставини, зафіксовані на відеозаписі, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім буде призначення ОСОБА_4 мінімального покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу. 
Таке покарання відповідатиме характеру вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також узгоджуватиметься з принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувалися.
Майнової шкоди не завдано.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень).
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області        ОСОБА_1