ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 липня 2026 року   місто Чернівці справа №727/1466/26
провадження №22-ц/822/1366/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.,
за участю секретаря судових засідань Яреми А.-Л.С.
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», 
відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 05 травня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Одовічен Я.В.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі по тексту – ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Посилалося на те, що 17 червня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №2533466 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти у сумі 10000 гривень на умовах визначених кредитним договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплати комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений договором.
Відповідно до п. 9.2 кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
Згідно п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Відповідно до п. 1.5 договору, за користування кредитом нараховуються проценти за стандартною та зниженою процентною ставкою, яка застосовується у разі виконання споживачем умов п. 1.5.1 кредитного договору.
Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1. договору).
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши їй, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач не виконала умови кредитного договору. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість.
26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021.
Згідно договору відступлення прав вимоги та ст.512 ЦК України, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №2533466 від 17 червня 2020 року.
Станом на дату подання позовної заяви (02.02.2026 року) заборгованість відповідача становить 32800 грн. 00 коп., в тому числі: 10000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 22800 гривень - заборгованість за процентами.
Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2533466 від 17 червня 2020 року в розмірі 32800 гривень та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 05 травня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2533466 від 17.06.2020 року у розмірі 32 800 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» понесені судові витрати у розмірі 2662 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині стягнення відсотків, відповідачка ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 сформував в системі «Електронний Суд» апеляційну скаргу на рішення суду в частині стягнення відсотків.
Вказував, що пунктом. 1.4 договору про надання споживчого кредиту №2533466 від 17.06.2020 сторони визначили строк кредитування 30 днів.
Відповідно до умов договору ТОВ «Авентус Україна» мало право на нарахування відповідачці процентів за користування кредитом лише за 30 днів.
Згідно п. 1.8. договору про надання споживчого кредиту №2533466 від 17.06.2020, паспорта споживчого кредиту, графіка платежів до договору, сторонами договору було погоджено загальну вартість кредиту у розмірі 14 485,00 грн, що включає в себе: 10 000,00 грн - тіло кредиту, 4 845,00 грн. - проценти.
У кредитному договорі сторони обумовили, що розмір процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою становить 1,62% в день, за стандартною процентною ставкою 1,90%; строк кредиту становить 30 календарних днів.
Документи надані позивачем не містять належних доказів, що відповідачем строк користування кредитом продовжувався. Також, відсутні докази, що до вказаного договору укладалися додаткові угоди, згідно з якими б продовжувався строк користування відповідачем кредитом.
Із розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», слідує, що проценти за користування кредитом у сумі 22 800,00 грн нараховані відповідачу ТОВ «Авентус» за період із 17.06.2020 до 09.11.2020, тобто поза межами строку кредитування, визначеного вказаним договором.
Так, з 17.06.2020 по 12.07.2020 проценти нараховувалися за зниженою процентною ставкою, що становить 1,62% та були погашені ОСОБА_1 12.07.2020 у сумі 4 199,00 грн. З 13.07.2020 по 09.11.2020 проценти нараховувалися за стандартною процентною ставкою 1,90%.
ТОВ «Авентус Україна» не мало право нараховувати відсотки поза межами строку кредитування тобто після 18.07.2020 року.
Зазначення у договорі двох строків кредитування та різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. 
Договором чітко визначено форму акцепту: направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі.
Таким чином, позивачем для доведення факту пролонгації кредитного договору не надано суду належних та допустимих доказів вчинення Товариством конкретних акцептуючих дій, передбачених пунктом 4.4. Кредитного договору.
Оскільки кредитодавець не скористався своїм правом на пролонгацію договору у визначений умовами кредитного договору спосіб, тому сплата відповідачем навіть після закінчення строку кредитування певних платежів не може свідчити про те, що договір був пролонгований.
Отже, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що пролонгація строку кредиту відбувається автоматично лише на підставі дій позичальника щодо сплати процентів, що є обов`язковою умовою є вчинення товариством конкретних акцептуючих дій, передбачених пунктом 4.4 кредитного договору.
Просив рішення змінити, зменшивши суму заборгованості з 32 800 грн до 10 646,00 грн.: з них 10 000,00 заборгованість по кредиту та 0,00 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Зменшити розмір стягнутого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з 2 662,40 грн до в сумі 864,14 грн.
Стягнути із позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 8 000 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути із позивача на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 697,39 грн.
Стягнути із позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скарга позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», інтереси якого представляє ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, а також відмовити в задоволенні стягнення з ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.
Вказав, що у період з 17.06.2020 року по 12.07.2020 року за користування кредитом нараховувались відсотки за зниженою процентною ставкою.
12.07.2020 року Позичальницею було здійснено платіж у 4199 грн., а отже, було ініційовано продовження строку кредитування.
Згідно умов пункту 4.3. Договору, після акцентування Товариством пролонгації, за користування кредитними коштами почала нараховувати стандартна процентна ставка (період з 13.07.2020 року по 09.11.2020 року).
Згідно умов пункту 3.1. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
Дії Кредитора є цілком правомірними та повною мірою відповідають погодженому Сторонами механізму зміни строку виконання зобов`язання.
Умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Таким чином, нарахування відсотків є таким, що повністю відповідає умовам укладеного договору, а доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неправомірності такого нарахування, є безпідставними та не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і положеннях договору.
Також, витрати, понесені відповідачкою на професійну правничу допомогу та докази на підтвердження цього, наявні в матеріалах справи, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

До того ж, позивач вважає, що фактично за своєю природою дані послуги не носять у собі надскладний характер виконаної роботи, а тому, зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідачка ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру заборгованості по тілу кредиту, а тому згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що 17 червня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №2533466 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 10000 гривень, тип кредиту - кредит (п.1.3 договору) строком на 30 днів (п.1.3 договору) (а.с.9-11).
Згідно п.1.5 кредитного договору, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: знижена процентна ставка - 1,62% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (п.п.1.5.1).
Стандартна процентна ставка - 1,9% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту зазначеного в п.1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.п.1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього договору (п.п.1.5.2 кредитного договору).
Згідно п.1.6 договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Відповідно до п.2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1 кредитного договору).
У розділі 4 кредитного договору сторони дійшли згоди, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнуто домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п.4.2-4.5 договору.
Споживач у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 договору.
Згідно п.4.3 пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та не сплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем.
У випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пункті 4.3 цього пункту договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою (п.4.5 договору).
Відповідно до п.5.4 кредитного договору, споживач зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором.
Згідно п. 9.2 кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати суму кредиту - 10000 гривень, проценти за користування кредитом - 4845 гривень (а.с.12).
Згідно довідки про ідентифікацію, ТОВ «Авентус Україна» підтверджує, що ОСОБА_1 , з якою було укладено договір про надання споживчого кредиту №2533466 від 17.06.2020 року, ідентифікована товариством. Договір зі сторони товариства було підписано аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобом копіювання зразком, попередньо узгодженим сторонами в укладеному між сторонами договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, та накладено на договір кваліфіковану електронну печатку товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. Договір зі сторони клієнта було підписано електронним підписом, створеним шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора, який сформовано автоматично на веб-сайті товариства та направлено клієнту на її номер мобільного телефону, який повідомлений клієнтом в ІКС Товариства та вказаний в договорі: одноразовий ідентифікатор – С982484, час відправки - 20 год. 40 хв. 17 червня 2020 року, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор - НОМЕР_2 (а.с.14зв.).
Згідно довідки ТОВ ФК «Вей Фор Пей» №6514-ВП від 16 грудня 2025 року, між ТОВ ФК «Вей Фор Пей» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено угоду на переказ коштів №ВП-2000417-1 від 20.04.17. Відповідно до вказаного договору було здійснено доручення ТОВ «Авентус Україна» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів, зокрема: 17 червня 2020 року на суму 10000 гривень, маска картки НОМЕР_3 , код авторизації 952947, номер транзакції в системі WayForPay – creditplus-8385685 (а.с.15).
Крім того, з наданої АТ «Приват Банк» інформації на виконання ухвали суду від 13 лютого 2026 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано картку № НОМЕР_4 . Також, з наданої виписки за договором вбачається, що 17 червня 2020 року на картковий рахунок ОСОБА_1 були перераховані грошові кошти у розмірі 10000 гривень (а.с.63-65).
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши їй, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач взяті на себе за договором зобов`язання у повному обсязі не виконала, оскільки не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що, відповідачка порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2533466 від 17 червня 2020 року у загальному розмірі 32800 грн. 00 коп. Також судом вказано, що підписавши договір відповідачка погодилася на зазначені умови.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором №2533466 від 17.06.2020 року, нарахування відсотків було здійснено за період з 17.06.2020 року по 09.11.2020 року, тобто 30 днів (строк дії договору згідно п.1.4) + 30 днів (продовжено строк дії договору згідно розділу 4 договору) + 90 днів (нарахування відсотків згідно п.3.1 договору). Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитом було здійснено первісним кредитором у межах дії строку договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до положень статті 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані – це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних – фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, яка переглядається, встановлено та не заперечується сторонами, що 17 червня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №2533466 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 10000 гривень, тип кредиту - кредит (п.1.3 договору) строком на 30 днів (п.1.3 договору) (а.с.9-11).
За обставинами даної справи, позичальник ОСОБА_1 шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора C982484, отриманого від позивача, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції позивача), а тому договір вважається укладеним у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх їх істотних умов.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про укладеність кредитного договору та ознайомлення відповідачки з його умовами, оскільки без здійснення вказаних дій останньою кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23).
Задовольняючи позов, суд вважав доведеною ту обставину, що відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн. на підставі укладеного із позивачем договору. Відповідачка вказаного також не заперечує.

Щодо відступлення прав вимоги
Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» (кредитор) та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимог №ККАУ-26022021 (а.с.21на звороті -25).
Згідно п.1.1 договору факторингу, на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2533466 від 17 червня 2020 року на суму 32800 гривень (а.с.25 на звороті).
Отож, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до ОСОБА_1 , чого також не заперечує відповідачка.

Щодо розміру заборгованості за відсотками
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Щодо доводів апеляційної скарги, що позивачем було нараховано відсотки за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, в п. 1.4 Договору про надання споживчого кредиту №2533466 від 17 червня 2020 року зазначено, що строк кредиту 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору.
Згідно п. 4.1. Договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору (30 днів), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.-4.5. Договору.
Пунктами 4.2., 4.3. договору передбачено, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пункту 4.3. договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем.
Згідно п. 4.4 Договору товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.
Згідно п. 4.5 договору, у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п. 4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №2533466 від 17 червня 2020 року, вбачається, що 12 липня 2020 року ОСОБА_1 було здійснено платіж у розмірі 4199 гривень на оплату процентів, що відповідно до пункту 4.3 кредитного договору така сплата є підставою для продовження строку кредитування, у зв`язку з чим строк дії договору було пролонговано ще на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
Отже, за умовами Договору (пункту 4.2) сторони погодили, що споживач у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 Договору.
Тобто, з умов договору вбачається, що кредит видано на 30 днів, однак у зв`язку з непогашенням заборгованості у вказаний термін за ініціативою споживача даний договір може бути пролонговано шляхом сплати нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.
Згідно п. 1.5.2 Договору у межах нового строку надання кредиту застосовується стандартна процентна ставка 1,90% замість зниженої 1,62%, яка використовувалася протягом перших 30 днів.
Крім того, сам факт сплати відповідачем платежів (процентів), що останнім не заперечувалося і визнавалося, підтверджує виконання ним своїх зобов`язань та дію вказаного договору.
Наведене спростовує доводи апелянта про недоведення пролонгації договору після перших 30 днів кредитування.
Також, в п. 3.1 Договору сторони погодили що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач відмовилася від продовження строку кредитування, тому пролонгація договору відбулася відповідно до його умов.
Отож, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що після продовження строку кредитування 12 липня 2020 року первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна», з моменту виникнення прострочення 11 серпня 2020 року, на який продовжено строк дії договору 30 днів + 30 днів, мало право з урахуванням п.3.1 договору нараховувати проценти за стандартною процентною ставкою 1,90% протягом 90 днів.
За таких обставин підстав для визнання нарахованих процентів незаконними або для зменшення їх розміру колегія суддів не вбачає.
Апеляційним судом враховано, що відповідачкою не заперечується, що вона користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за відсотками.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 32800 гривень.
Відтак, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, і надавши їм належну оцінку й дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до власного тлумачення відповідачем діючого законодавства.
Будь-яких інших доводів, які б могли вплинути на суть ухваленого у справі судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення (підпункту б пункту 4 частини 1статті 382 ЦПК України).
Оскільки апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відсутні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 05 травня 2026 року, в частині, яка оскаржується – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак