Справа № 163/59/26 	Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А. 	
Провадження № 22-ц/802/693/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником Восковським Юрієм Олеговичем, на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 19 березня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 23 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z06.21651.004253960.
Позивач зазначає, що 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 07072023, згідно з умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором №Z06.21651.004253960 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників № 3 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальній сумі 145 736,96 грн, з яких: 48 167,96 грн заборгованості за основним боргом, 97 568,07 грн – за відсотками. Всі нарахування, що відбувалися до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги, здійснювалися безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодні додаткові нарахування, умови кредитних договорів в односторонньому порядку не змінювалися.
Позивач також указував, що відповідач не виконав своїх зобов`язань та не повернув наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № Z06.21651.004253960 від 07 липня 2023 року у розмірі 145 736,96 грн.
Враховуючи наведене, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути з відповідача 145 736,03 гривень заборгованості за кредитним договором №Z06.21651.004253960 від 23 серпня 2018 року.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 19 березня 2026 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № Z06.21651.004253960 від 23 серпня 2018 року в загальній сумі 62737 грн 57 коп, яку становлять: 24 280 грн 81 коп заборгованості за основним боргом; 38 456 грн 76 коп заборгованості за відсотками. В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1 303 грн 55 коп судового збору. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Восковського Ю. О. подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити, оскільки вважає, що умови договору є несправедливими, а нарахована заборгованість є непропорційна отриманим у кредит коштам та не відповідає критеріям справедливості та добросовісності.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» вважає подану відповідачем апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано до суду першої інстанції копії вищезазначеного договору у відповідності до вимог законодавства, які є належними доказами існування правовідносин між апелянтом та первісним кредитором, котрі в повній мірі обумовили всі умови укладеного договору та зобов`язані їх дотримуватись, оскільки договір не визнаний недійсним ні в цілому, ні в окремій його частині. Наголошує, що доводи апелянта про необґрунтованість доданого розрахунку заборгованості та його неналежності не можуть бути враховані, адже належних та допустимих доказів, які спростовують інформацію, викладену в розрахунку заборгованості, відповідачем не подано, зокрема і надано контррозрахунку заборгованості. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи з огляду на суму 62737, 57 грн.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за вищевказаним кредитним договором, користувався кредитними коштами, проте не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2018 року між АТ «Ідея Банк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір № Z06.21651.004253960 на суму 49999 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) (п.1.1 договору).
Згідно із п. 1.2. вказаного договору банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний в п. 1.14. договору. 
Пунктом 1.3 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржу банку).
Відповідно до п. 1.4 договору станом на день укладання договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану проценту ставку в розмірі 21,99%.
Пунктом 2. договору визначено порядок повернення заборгованості та розрахунків.
У графіку щомісячних платежів за кредитним договором визначено загальну вартість кредиту упродовж усього строку кредитування з 23.09.2018 по 23.08.2023 в загальній сумі 171932,08 грн, з яких: 49999,00 грн – сума кредиту, 38456,76 грн – проценти за користування кредитом, 83476,32 грн – плата за обслуговування. 
З аналогічними умовами надання кредиту в АТ «Ідея Банк» відповідач ознайомився шляхом підписання 23 серпня 2018 року паспорту споживчого кредиту та додатком до нього, яким є графік щомісячних платежів за кредитним договором. 
Таким чином, кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про дату укладення правочину, а також містить інформацію про строк, на який видані кредитні кошти, та про процентну ставку. 
Позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, в тому числі з розміром щомісячних процентів за користування кредитом, що підтверджується його підписом у договорі.
Крім того, судом установлено, що позичальник ОСОБА_1 23 серпня 2018 року особисто підписав заяву-анкету від 23 серпня 2018 року, заяву № Z06.21651.004253960 про приєднання до договору добровільного страхування життя; заяву про акцепт на укладення договору про використання аналога власноручного підпису; анкету - опитувальник клієнта-фізичної особи (а.с.10-19).
07 липня 2023 року АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) уклали договір факторингу № 07072023, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників за умови сплати фактором суми фінансування (п.5.1 договору факторингу).
У витязі з Реєстру боржників № 3 до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 щодо ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.21651.004253960 від 23 серпня 2018 року зазначено суму заборгованості в загальній сумі 145736,03 гривень, з яких: 48167,96 грн - основний борг, 97568,07 грн – заборгованість за відсотками.
Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором за період з 23.09.2018 по 23.08.2023 року кредитодавцем нараховано ОСОБА_1 непогашену кредитну заборгованість за кредитним договором №Z06.21651.004253960 від 23 серпня 2018 року в загальній сумі 145736,03 гривень, з яких: 48167,96 грн - основний борг, 97568,07 грн – заборгованість за відсотками.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як установлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором перед банком, який відступив права грошової вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 
Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги розрахунок процентів за користування кредитом у заявленій сумі в розмірі 97568,07 грн, оскільки вважав, що позивач не довів їх нарахування в такому розмірі. Суд виходив з умов договору, зокрема з п.6.1 з таблицею обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором, і вважав доведеним заборгованість за процентами в сумі 38456,76 грн, які стягнув з відповідача.
Судом першої інстанції також правильно встановлено, що відповідачем було частково погашено заборгованість за кредитом на загальну суму 25718,19 грн, що не заперечувалось позивачем, які суд зарахував до заборгованості за тілом кредиту та стягнув з позичальника суму боргу за тілом кредиту в сумі 24280,81 грн (49999 грн- 25718,19 грн). 
Будь-яких доказів, які би спростовували зазначені обставини, сторона відповідача суду не надала, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Апеляційна скарга мотивована виключно доводами про незгоду із розміром кредитної заборгованості та несправедливістю нарахованої заборгованості судом першої інстанції, виходячи з умов договору та доказів кредитної заборгованості, наданих позивачем.
Колегія суддів відхиляє ці доводи, оскільки згідно з матеріалами справи розрахунки, наведені судом, сторонами не спростовані, на заперечення наведених розрахунків відповідач не надав свого контррозрахунку кредитної заборгованості (а.с.13, 22-24).
Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що стягнення заборгованості за нарахованою заборгованістю не є співмірною сумі кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися судом відповідно до умов договору, в якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов. Вказані умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 62737,57 грн.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позову, то в іншій частині судом апеляційної інстанції воно не переглядається в силу вимог ст.367 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у цій справі є 04 червня 2024 року - дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником Восковським Юрієм Олеговичем, залишити без задоволення.
Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 19 березня 2026 року у даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: