УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року
м. Київ
справа № 569/13065/23
провадження № 51-4750 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненької області від 03 листопада 2025 року та вирок Волинського апеляційного суду від 24 березня 2026 року щодо нього.
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Рівненського міського суду Рівненької області від 03 листопада 2025 року ОСОБА_5 засуджено: за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на строк 2 роки.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та на підставі ст. 49 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
У пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 . 
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , солідарно, 147 465 грн матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Вироком Волинського апеляційного суду від 24 березня 2026 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Захисник ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій вона не погоджується з ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, 
суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК України в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. 
Статтею 438 КПК України визначено, що підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни 
чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Кожна 
із зазначених підстав скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує зазначення доводів із їх належним обґрунтуванням.
Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, як воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення. 
Всупереч вищевказаному захисник ОСОБА_4 у касаційній скарзі посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не наводить обґрунтування допущення судами таких порушень, які в силу ст. 412 КПК України є істотними та тягнуть за собою скасування оскаржених вироків на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Крім цього, не погоджується з кваліфікацією вчиненого ОСОБА_5 діяння за ч. 3 ст. 191 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України, разом з тим, на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом не вказує.
Також захисник оскаржує судові рішення з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, проте лише формально посилається на несправедливість призначеного ОСОБА_5 покарання через суворість та не зазначає у чому полягає його явна несправедливість з огляду на положення ст. 414 КПК України.
Натомість обґрунтування касаційної скарги зводиться до того, що захисник надає свою оцінку доказам та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Згідно зі ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.
Ураховуючи викладене, керуючись ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає 
за необхідне залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Рівненського міського суду Рівненької області від 03 листопада 2025 року та вирок Волинського апеляційного суду від 24 березня 2026 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків -десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3