Справа № 308/3898/26

П О С Т А Н О В А
Іменем України

29 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільницький Сергій Михайлович на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2026 року у складі судді Фазикош О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ільницький Сергій Михайлович до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
в с т а н о в и в :

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільницький Сергій Михайлович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу визнано неподаною і повернуто заявнику.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат – Ільницький Сергій Михайлович, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали суду та вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в силу норм цивільного процесуального закону, не надання позивачем доказів про останнє відоме місце проживання відповідача та/або не надання інформації, яка б була актуальною на момент пред`явлення позову, про зареєстроване місце проживання або перебування відповідача, не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а в подальшому – для її повернення позивачу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільницький Сергій Михайлович, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, а саме, не надано докази спільного проживання сторін на території України, наявності (або відсутності) угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність такої справи (про розірвання шлюбу) судам України або іноземним судам; домовленості подружжя про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Крім того, суд в ухвалі про визнання неподаною та повернення позовної заяви вказує на те, що позивачем не дотримано вимог ч.1 ст. 177 ЦПК України, зокрема не надано докази направлення учасникам справи копії позовної заяви із доданим до неї документами за їх зареєстрованим місцем проживання, сформованої в Електронному суді 15.03.2026 позовної заяви з додатками.
Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.
Частинами 1-2 ст.185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 . У позовній заяві позивачем зазначено останнє відоме місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 . 
З доданого свідоцтва про шлюбу Серія НОМЕР_1 виданого Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 10 березня 2026 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є громадянкою Арабської Республіки Єгипет.
17 березня 2026 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області направлено запит начальнику відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно отриманої судом відповіді із Ужгородської міської ради (відділу реєстрації місця проживання) відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою по місту Ужгород не значиться.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ільницький Сергій Михайлович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без руху із зазначенням недоліків, які слід усунути, а саме: надати докази спільного проживання сторін на території України, наявності (або відсутності) угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність такої справи (про розірвання шлюбу) судам України або іноземним судам; домовленості подружжя про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них, а також зазначити підтвердження того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав до іноземного суду держави та зазначити чи не перебуває у суді чи іншому юрисдикційного органу іноземної держави справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
На виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2026 року, представник позивача – Ільницький Сергій Михайлович подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій зазначає, що оскільки суд не встановив зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідачки, а відтак її виклик відбувається через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у порядку ч. 1 ст. 128 ЦПК України. Вказує на те, що виходячи з норм Конституції, а також з норм міжнародного права, не прийняття заяви з формальних підстав унеможливлює доступ ОСОБА_1 до правосуддя для захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи. Також, до заяви додано позовну заяву в новій редакції, де вказано: «Підстави для звернення до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області є останнє відоме місце проживання відповідача ( АДРЕСА_1 ).
Предметом позову у даній справі є розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем (громадянкою Арабської Республіки Єгипет).
Частиною 1 ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами ЦПК України.
Частиною 2 ст.28 ЦПК України передбачено підсудність справ про розірвання шлюбу за вибором позивача. Відповідно такі можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
За приписами ч.9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Згідно абзацу 2 ч.1 та ч.9 ст.187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Відповідно до ч.8 ст.187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.
Частиною 10 ст.187 ЦПК України передбачено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 569/2295/19 (провадження № 61-14212св19) зазначено, що «повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваних судових рішеннях підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі».
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 501/2443/18, у постанові Верховного суду від 12 травня 2022 року у справі № 552/3486/20.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Виходячи із системного аналізу зазначених норм чинного законодавства України місце проживання або перебування особи на території України повинно бути зареєстроване.
Згідно зі ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Частиною 1 ст. 29 ЦПК України визначено, що підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому ст. 33 цього Кодексу, одноособово.
Виходячи із тлумачення ст.29 ЦПК України та враховуючи роз`яснення, викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні.
У частинах першої та третій статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема, у формі, коли хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.
Під час вирішення питання про визначення підсудності спору про розірвання шлюбу суди керуються положеннями ЦПК України та Законом України "Про міжнародне приватне право", якими встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.
Частиною першою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Згідно ч. 1 ст. 61 вказаного Закону подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 зазначеного Закону припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.
Колегія суддів звертає увагу, що здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннями статті 4 ЦПК України, з огляду на які, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як слідує зі змісту позовної заяви, останнім відомим позивачу місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 і за цим місцем проживання відповідача у відповідності до вимог ч.9 ст.28 ЦПК України позивачем подано позовну заяву. Цивільним процесуальним законодавством на позивача не покладено обов`язок доводити факт того, що відповідач дійсно проживає за вказаною в позовній заяві адресою, чи надавати докази спільного проживання сторін на території України, наявності (або відсутності) угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність такої справи (про розірвання шлюбу) судам України або іноземним судам; домовленості подружжя про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Тим більше, враховуючи те, що шлюб між сторонами було укладено на території України.
Суд повинен здійснювати виклик відповідача у справі через його оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у випадку відсутності можливості встановити його зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування), що прямо передбачено нормами процесуального закону.
Враховуючи викладене, а також те, що інше місце реєстрації проживання або перебування відповідача невідоме, підсудність цієї справи повинна визначатися згідно з частиною дев`ятою ст.28 ЦПК України, тобто за останнім відомим позивачу зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача.
За наведених обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення позовної заяви.
Крім того, посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що позивачем не дотримано вимог ч.1 ст. 177 ЦПК України, зокрема не надано докази направлення учасникам справи копії позовної заяви із доданими до неї документами, за їх зареєстрованим місцем проживання, сформованої в Електронному суді 15.03.2026 позовної заяви з додатками є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст.356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Згідно з ч.7 ст. 43 ЦПК України передбачено, що у разі подання до суду в електронній формі апеляційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільницький С.М. не була сформована у підсистемі «Електронний суд», а подана безпосередньо до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у паперовому вигляді, і до такої було додано її копію та копії додатків для відповідача.
За наведених обставин, у даному випадку, у позивача не було обов`язку направляти учасникам справи копії позовної заяви із доданими до неї документами та надавати суду доказ направлення. Колегія суддів також звертає увагу, що подаючи до суду першої інстанції, разом із заявою про усунення недоліків, нової редакції позовної заяви, позивачем також надано копію нової редакції позовної заяви для відповідача. Дана копія вшита до матеріалів справи (а.с.22).
За висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За вказаних обставин, ухвала судді першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 379, 381,382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільницький Сергій Михайлович на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2026 року задовольнити.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2026 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.
Головуючий: 
Судді: