Справа № 182/320/25
Провадження № 2/0182/4863/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

07.05.2026 року        м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Рунчевої О.В., розглянувши у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Керівника Нікопольської окружної прокуратури Пашаєва Руслана Шахіновича, який діє в інтересах держави в особі: Нікопольської міської ради, до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, -
В С Т А Н О В И В:

21.01.2025 року Нікопольська окружна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради, звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із даним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 
Позовна заява обґрунтована тим, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2022 року у справі №182/165/21, який набрав законної сили 05.01.2023, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, із покладенням на останнього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вище зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_1 , 04.03.2020 приблизно о 16 год. 55 хв., керуючи технічно справним мотоциклом марки «YAMAHA», рухався по вул. Електрометалургів зі сторони вул. Княжа у напрямку вул. Г. Чорнобиля в м. Нікополь Дніпропетровської області. Під час керування мотоциклом водій ОСОБА_1 в районі перехрестя вул. Електрометалургів та вул. Кооперативної в м. Нікополь Дніпропетровській області, будучи неуважним до дорожньої обстановки, її змінам, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, що рухається до смуги руху, керованого ним транспортного засобу, мотоциклом марки «YAMAHA» допустив наїзд передньою частиною мотоцикла на пішохода ОСОБА_2 , що перетинав проїзну частину дороги вул. Електрометалургів справа на ліво, відносно напрямку руху мотоцикла, перпендикулярно осі дороги. Своїми діями водій ОСОБА_1 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України.
Внаслідок наїзду пішоходу ОСОБА_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 344 від 05.06.2020 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2 ступеня, геморагічного забію лобної частки мозку, перелому лобної кістки зліва з переходом на передню та задню стінки фронтальної пазухи, перелому задньої стінки лівої гайморової пазухи та лівої виличної кістки, забитої рани верхньої повіки лівого ока, крововиливів навколо обох очей, закритого перелому правої стегнової кістки у нижній третині, закритих переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток у нижній третині. 
Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 19/104-17/1/4/174 від 15.05.2020 невиконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.
У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 , знаходився на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради» з 04.03.2020 по 19.03.2020. Згідно з наданої КП «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради» довідки-розрахунку від 08.11.2024 № 2173 щодо витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_2 та розрахунків вартості 1 ліжко/дня на утримання лікарні, складених відповідно до Постанови КМУ від 16.07.1993 №545, витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 здійснювалися за рахунок коштів місцевого бюджету м. Нікополь, загальна сума яких становить 16 243,04 грн.
Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження не заявлявся.
З огляду на викладене вище, діючи в інтересах Нікопольської міської ради, Нікопольська окружна прокуратура просить стягнути з відповідача на користь держави, в особі Нікопольської міської ради, кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину з місцевого бюджету, в сумі 16 243,04 грн.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що відповідає вимогам ст.. 279 ЦПК України. Відповідачеві роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву (а.с.53-54).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 року відповідачу відмовлено в задоволення клопотання про залишення позову без розгляду (а.с.88-89).
Нікопольська окружна прокуратура та Нікопольська міська рада належним чином повідомлялись про розгляд справи в суді, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження на їх електронні адреси, зазначені в позові. 
Відповідач, скориставшись своїм правом, надав відзив на позовну заяву, який направив на адресу Нікопольської окружної прокуратури, але до суду копія даного відзиву ним направлена не була.
04.05.2026 року Нікопольська окружна прокуратура направила копію відзиву відпвідача на електронну адресу суду.
Згідно зазначеного відзиву, позивач не визнає позовні вимоги, вважає що прокуратурою не доведено її право звертатись до суду з даним позовом. КП «Нікопольська міська лікарня №4» та Нікопольська міська рада наділені цивільною правоздатністю і дієздатністю, можуть бути позивачем у суді, але своїм правом подачі позову в межах трирічного строку позовної давності не скористались. Крім того, зазначив, що прокурор, як учасник судового процесу в справі №182/165/21 щодо обвинувачення його в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України, був обізнаний про знаходження потерпілого ОСОБА_2 на лікуванні, мав можливість разом з обвинувальним актом подати позов, якщо вважав, що права держави порушені, однак цього не зробив. Таким чином, строк подання позову сплив 05.01.2024 року, тобто пропущений прокурором (а.с.88-91).
22.04.2025 року до канцелярії суду від Нікопольської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, згідно якої вважає безпідставними посилання відповідача на те, що його діями не завдано шкоди інтересам держави. Зазначає, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, що охоплює широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Щодо статуту КП «Нікопольська міська лікарня № 4» Нікопольської міської ради» зазначив, що дане підприємство було передано до комунальної власності територіальної громади міста Нікополя та було перейменоване 13 грудня 2019 року. На звернення прокуратури КП «Нікопольська міська лікарня № 4» та Нікопольська міська рада зазначили, що заходи претензійно-позовного характеру ними не вживалися, окрім того надано інформацію щодо розрахунків на стаціонарне лікування ОСОБА_2 . Щодо пропуску строку позовної давності прокурором зауважено, що такий є ним не пропущений, оскільки вирок, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, набрав законної сили 05.01.2023 року (а.с.66-75).
22.04.2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення, в яких вважає необґрунтованим звернення прокурора з даним позовом до суду, оскільки він не наділений цим правом в даному випадку, а тому позов слід залишити без розгляду (а.с.83-86). 
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».
Згідно з частинами 3, 4 статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Звернення прокурора до суду з даним позовом обґрунтовано посиланням на невжиття Нікопольською міською радою заходів щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, про необхідність вжиття яких вона була повідомлена відповідним листом Нікопольської окружної прокуратури (а.с.32-34).
Як встановлено судом, вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2022 у справі №182/165/21, який набрав законної сили 05.01.2023, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, із покладенням на останнього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України (а.с.16-19).
Даним вироком водія ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 04.03.2020 року о 16.55 год. в районі перехрестя вул. Електрометалургів та вул. Кооперативної в м. Нікополь Дніпропетровській області, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 344 від 05.06.2020 року, ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2 ступеня, геморагічного забію лобної частки мозку, перелому лобної кістки зліва з переходом на передню та задню стінки фронтальної пазухи, перелому задньої стінки лівої гайморової пазухи та лівої виличної кістки, забитої рани верхньої повіки лівого ока, крововиливів навколо обох очей, закритого перелому правої стегнової кістки у нижній третині, закритих переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток у нижній третині. 
Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 19/104-17/1/4/174 від 15.05.2020 невиконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.
У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 , знаходився на стаціонарному лікуванні у КП «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради» з 04.03.2020 по 19.03.2020 (а.с.23).
Згідно з наданої КП «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради» довідки-розрахунку від 08.11.2024 № 2173 щодо витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_2 та розрахунків вартості 1 ліжко/дня на утримання лікарні, складених відповідно до Постанови КМУ від 16.07.1993 №545, витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 здійснювалися за рахунок коштів місцевого бюджету м. Нікополь, загальна сума яких становить 16 243,04 грн. (а.с.25).
Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження Нікопольською міською радою не заявлявся.
Положеннями статті 1166ЦК України передбачено, що відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.
Згідно ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Згідно ч.3 ст.1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 року №11, роз`яснено, що судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16липня 1993року №545 (Порядок).
Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Відповідно до пункту 2 Порядку, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
Згідно з пунктом 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства.
Пункт 3 Порядку, містить пряму вказівку про те, що сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки вирок, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.286 КК України, набрав законної сили 05.01.2023 року.
Згідно ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Таким чином, до набрання вироком законної сили були відсутні підстави для пред`явлення позову про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_2 . 
З даним позовом до суду Нікопольська окружна прокуратура звернулась 21.01.2025 року, а отже строк позовної давності позивачем не пропущений.
Надаючи оцінку наданим суду доказам, враховуючи те, що позивачем доведено законність підстав його звернення до суду, діючи в інтересах держави, в особі Нікопольської міської ради, а також обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вина ОСОБА_1 у вчинені злочину встановлена вироком суду, який набрав законної сили, розмір витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, доведений в судовому розгляді та в добровільному порядку відповідачем не відшкодовано, приймаючи до уваги, що Нікопольською міською радою понесені витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В силу приписів ч.1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути на підставі ч.1 ст.142ЦПК України з відповідача в дохід держави у розмірі 3028,00 грн. 
Враховуючи вищевикладеного та керуючись ст.ст.1166, 1206 ЦК України, ст.ст.10, 12, 13, 56, 76-81, 82, 89, 141, 142, 200, 206, 211, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В: 

Позовну заяву Керівника Нікопольської окружної прокуратури Пашаєва Руслана Шахіновича, який діє в інтересах держави в особі: Нікопольської міської ради, до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Нікопольської міської ради (код ЄДРПОУ 37338501) кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 з місцевого бюджету, в загальній сумі 16 243,04 (шістнадцять тисяч двісті сорок три грн. 04 коп.)
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.).
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Суддя:	  	О.  В.  Рунчева