П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5879/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Дмитро Миколайович 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
24 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить:
- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у виплаті на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 475800,00 грн одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМ України від 21.10.2015 №850, у зв`язку із встановленням 17.11.2021 2-ї групи інвалідності, внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків у період проходження служби;
- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 475800,00 грн одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМ України від 21.10.2015 №850, у зв`язку із встановленням 17.11.2021 2-ї групи інвалідності, внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків у період проходження служби.
1.2 В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 у справі №240/2765/22 позов задоволено, зобов`язано Державну фіскальну службу України розглянути заяву з додатками ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення суду. Після набрання вказаного рішення суду законної сили, позивачем було отримано виконавчий лист який було ним пред`явлено до примусового виконання. Однак на даний час рішення суду не виконане та запитувані кошти одноразової грошової допомоги відповідачем у сумі 475800,00 грн позивачу не виплачені. Вважаючи таку бездіяльність ДФС України протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 Згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 29.12.2005 №2456-о «Про звільнення працівників податкової міліції» позивача звільнено з органів податкової міліції у запас за пунктом 64 підпунктом "ж" (за власним бажанням).
2.2 Після звільнення позивач пройшов військово-лікарняну комісію. Так, згідно свідоцтва про хворобу від 06.02.2006 №16/5 встановлено, що у позивача наявні захворювання, які пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ та прийнято рішення про непридатність до військової служби із зняттям з військового обліку та встановлено третю групу інвалідності.
2.3 На підставі повторного огляду МСЕК від 17.11.2021 позивачу встановлено 2 групу інвалідності і зазначено, що травма, так, пов`язана із виконанням службових обов`язків.
2.4 22.11.2021 позивачем направлено на ім`я т.в.о. начальника Голови комісії з реорганізації ГУ ДФС у Житомирській області заяву (рапорт) щодо проведення йому виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності внаслідок травми отриманої при виконанні службових обов`язків в період проходження служби.
2.5 Листом ГУ ДФС у Житомирській області від 07.12.2021 №5365/14/06-97-08 за наслідками розгляду вищевказаної заяви повідомлено, що матеріали щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги направлені для розгляду та прийняття рішення на адресу Державної фіскальної служби України.
2.6 Державною фіскальної службою України на адресу ГУ ДФС у Житомирській області 20.12.2021 за вихідним №366/06-97-01 повідомлено позивача, що повернуто матеріали без прийняття рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги. В листі зазначено, що на виконання Закону України від 28.01.2021 №1150-ХІ «Про Бюро економічної безпеки України», постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», від 12.05.2021 №510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України», Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 20.10.2011 №1074, Державна фіскальна служба України втратила повноваження та припинила виконувати свої функції. Працівники звільнені зі служби, що унеможливлює проводити розгляд, погодження та затвердження матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівниками податкової міліції, передбаченого наказом ДФС від 12.12.2015 №973 «Про порядок організації бухгалтерського обліку та про деякі фінансові питання».
2.7 Вважаючи таку бездіяльність ДФС України протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом для захисту своїх прав.
2.8 19.07.2022 рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/2765/22 позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, з 17.11.2021 внаслідок травми отриманої при виконанні службових обов`язків у період проходження служби в податкові міліції. Зобов`язано Державну фіскальну службу України розглянути заяву з додатками ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення суду.
2.9 Після набрання вказаним рішенням 19.08.2022 законної сили, 10.11.2022 Житомирським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист у справі, який позивачем пред`явлено до примусового виконання.
2.10 23.01.2023 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа у справі 240/2765/22, виданого 10.11.2022 Житомирським окружним адміністративним судом та було відкрито виконавче провадження ВП №70814032 (а.с.14).
2.11 З листа відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 23.05.2023 №70814032/15 (20.1) позивачу стало відомо, що державним виконавцем 04.05.2023 було скеровано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.16).
2.12 Листом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 28.09.2023 №127333/К-30149/20.1 на звернення позивача було повідомлено, що державним виконавцем вжито всіх заходів примусового виконання, визначених Законом та виконавче провадження закінчене, ДФС України рішення суду не виконало (а.с.17).
2.13 20.07.2023 листом за №К-4607/175/56-2083 на звернення позивача слідчим СВВП№4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві лейтенантом поліції М. Сокирко було повідомлено, що 26.05.2023 розпочато розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.382 Кримінального кодексу України (а.с.18).
2.14 У зв`язку із відсутністю складу злочину, розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.382 Кримінального кодексу України, закрито.
2.15 Позивач вказує, що на його неодноразові письмові звернення до ДФС України щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 475800,00 грн у зв`язку з встановленням II групи інвалідності та втратою працездатності, відповідно до Постанови КМ України від 21.10.2015 №850, залишаються без належного розгляду та реагування.
2.16 Протягом 2023 року та по теперішній час ДФС України не вчинено жодних конкретних дій по здійсненню виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 475800,00 грн у зв`язку із встановленням II групи інвалідності та втратою працездатності, відповідно до Постанови КМ України від 21.10.2015 №850.
2.17 01.03.2023 позивачем через Укрпошту було направлено заяву до ДФС України про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 475800,00 грн (200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності), відповідно до постанови КМ України від 21.11.2015 №850 у зв`язку з тим, що 17.11.2021 встановлена 2 група інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків в період проходження служби та на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/2765/22 від 19.07.2022 та виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду від 10.11.2022 по даній справі. Однак вказане відправлення було повернуто із відміткою, що адресат відмовився отримати відправлення (а.с.20).
2.18 Таким чином, на думку позивача, ДФС України навмисно не отримало його заяву, щоб не виплачувати одноразову грошову допомогу.
2.19 16.11.2023 та 12.02.2024 через Укрпошту на заступника голови ДПС України, голову комісії з реорганізації ДФС України Тітарчука М.І. позивачем було направлено заяви з додатками про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 475800,00 грн. Листи були отримані адресатом, відповіді про результати розгляду не надходило.
2.20 Вважаючи таку бездіяльність ДФС України протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
3.2 Суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду справи, рішення суду у справі №240/2765/22 залишається невиконаним, тобто документи повторно не розглянуті, тому ДФС України не вичерпало дискреційні повноваження на прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги. Допоки рішення за результатом повторного розгляду поданих ОСОБА_1 заяви та документів про виплату одноразової грошової допомоги не буде прийняте ДФС України, суд позбавлений можливості надати йому оцінку та, відповідно вирішити питання про стягнення одноразової грошової допомоги. Відтак, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог про визнання протиправними дій ДФС України щодо відмови у виплаті позивачу грошових коштів одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків у період проходження служби в розмірі 475800,00 грн та про стягнення цієї суми.
4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
4.1 Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог. 
4.2 Підставою для апеляційного оскарження рішення суду є не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
4.3 Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
ІІ. Мотивувальна частина. 
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1 Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
1.2 Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
1.3 Цей конституційний імператив деталізовано у статті 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
1.4 За змістом частини 2 та 4 статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
1.5 У разі невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем - суб`єктом владних повноважень, законодавець наділив позивача правом використовувати інструменти судового контролю, передбачені статтями 382 та 383 КАС України:
1.6 Частина перша статті 382 КАС України надає право суду, який ухвалив рішення, зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення із перспективою накладення значного грошового штрафу на керівника такого органу за невиконання.
1.7 Частина перша статті 383 КАС України прямо передбачає, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду. 
1.8 Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом спору у даній справі визнання протиправними дій ДФС України щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 475800,00 грн. відповідно до Постанови КМ України від 21.10.2015 №850, у зв`язку із встановленням 17.11.2021 2-ї групи інвалідності, внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків у період проходження служби та стягнення на користь останнього зазначеної грошової допомоги.
1.9 Проте, обов`язок відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про таку виплату вже був встановлений рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 у справі № 240/2765/22, яке набрало законної сили 19.08.2022 та на підставі якого видано виконавчий лист, який позивачем було пред`явлено до примусового виконання.
1.10 Вказаним рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 у справі № 240/2765/22 Державну фіскальну службу України було зобов`язано розглянути заяву з додатками ОСОБА_1 про призначення та виплату ОГД у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності з урахуванням висновків суду.
1.11 Однак, у даній справі позивач просить визнати протиправною «відмову» ДФС України у виплаті ОГД у сумі 475 800,00 грн та безпосередньо стягнути ці кошти на його користь на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги...».
1.12 Тобто, як вірно зауважив суд першої інстанції, позивач фактично ініціював новий судовий спір з метою примусити Державну фіскальну службу України виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 475 800,00 грн.
1.13 Однак, судом встановлено, що станом на момент розгляду цього спору відповідач рішення суду у справі № 240/2765/22 не виконав, заяву позивача по суті не переглянув і жодного остаточного рішення (індивідуального акта про призначення допомоги або про обґрунтовану відмову у її призначенні) не ухвалював. Попередній лист ДФС від 20.12.2021 № 366/06-97-01, яким документи поверталися без розгляду через реорганізацію, вже одержав належну правову оцінку суду у першій справі. Нового рішення відповідач не приймав.
1.14 Усталена та послідовна практика Верховного Суду чітко вказує на те, що якщо правовідносини між сторонами вже врегульовані судовим рішенням, що набрало законної сили, то виконання цього рішення не може здійснюватися шляхом пред`явлення нового позову та відкриття чергового позовного провадження. Наявність чинного судового рішення про задоволення вимог позивача виключає можливість повторного звернення до суду з позовом про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки це нівелює принцип юридичної визначеності.
1.15 Зокрема, у постановах від 17.04.2019 (справа №355/1648/15-а), від 12.05.2020 (справа №815/2252/16), від 16.12.2021 (справа №170/167/17) Верховний Суд дійшов висновку, що «Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.».
1.16 Окрім того, колегія суддів зауважує про те, що КАС України містить окремий Розділ IV «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах», норми якого є спеціальними та вичерпними. Процесуальний закон не передбачає можливості розгляду в порядку позовного провадження вимог, які випливають з факту невиконання рішення суду.
1.17 Таким чином, вимоги позивача не підлягають розгляду в межах окремої справи за правилами адміністративного судочинства, а можуть бути вирішені на підставі відповідної заяви, поданої в порядку статті 382 та 383 КАС України межах справи №240/2765/22.
1.18 Аналогічний підхід застосував Верховний Суд під час вирішення справ №170/167/17 (постанова від 16.12.2021), №400/822/20 (постанова від 31.01.2022), №233/3744/17 (постанова від 20.04.2022), № 345/4045/16-а (постанова від 11.05.2022).
1.19 Окрім того, вказаний підхід відображено у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). У справі «Бурдов проти Росії» ЄСПЛ наголосив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Держава зобов`язана забезпечити ефективні механізми примусу, проте створення паралельних судових спорів щодо одного й того самого блага (виплати коштів) суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
1.20 Оскільки ОСОБА_1 вже отримав виконавчий лист у справі № 240/2765/22, який перебував на виконанні у Департаменті ДВС Міністерства юстиції України (ВП № 70814032), будь-які подальші протиправні дії чи бездіяльність ДФС України щодо ігнорування цього рішення мали оскаржуватися виключно через процедуру судового контролю у первинній справі, а не через відкриття нового позовного провадження № 240/5879/24.
1.21 Окрім того, відповідно до принципу розподілу владних повноважень та завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, суд перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, але не може перебирати на себе функції, які законодавством покладені виключно на органи виконавчої влади.
1.22 Призначення та обчислення розміру одноразової грошової допомоги на підставі Постанови КМУ № 850 є дискреційними повноваженнями відповідача, що включають перевірку належності поданих документів, встановлення причинно-наслідкового зв`язку травми із виконанням службових обов`язків, визначення точного розміру допомоги (виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності) та перевірку фінансових асигнувань.
1.23 Колегія суддів звертає увагу на Рекомендацію № К(80)2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, згідно з якою під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду.
1.24 З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що допоки уповноважений орган (ДФС України) не провів новий розгляд заяви ОСОБА_1 на виконання рішення суду та не прийняв відповідне рішення, його дискреційні повноваження не є вичерпаними. За відсутності офіційного рішення органу про призначення або відмову у виплаті, у суду немає предмета для правового аналізу та оцінки. Пряме стягнення судом суми 475 800,00 грн на цій стадії є підміною уповноваженого державного органу, що грубо порушує норми матеріального права та виходить за межі компетенції суду.
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні адміністративного позову.
2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.