Справа № 206/7207/25
Провадження № 3/206/56/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Дніпро
Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Поштаренко О.В.
за участю:
секретаря судового засідання: Содоль М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
за участю захисника-адвоката Королькова М.В.
особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 530528 від 03.12.2025 встановлено, що водій ОСОБА_1 03.12.2025 о 11 годині 58 хвилин за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Самойловича 1, керував транспортним засобом Daewoo д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився, що зафіксовано на боді камеру 473022,474020,474357. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1ст. 130 КУпАП. 
Захисник-адвокат Корольков М.В. в судовому засіданні заявив письмове клопотання в якому просив провадженняу справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1ст.247 КУпАП узв`язку звідсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав у повному обсязі та пояснив суду, що 03.12.2025 року після закінчення робочого дня за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Самойловича, 1, він разом зі своїми колегами виїхав з місця роботи. Після початку руху за ними почав рухатися автомобіль працівників патрульної поліції. Під час руху двигун автомобіля почав нестабільно працювати та періодично припиняти роботу. Працівники поліції підійшли до автомобіля та зазначили, що він рухався без пристебнутого ременя безпеки. Під час спілкування працівник патрульної поліції повідомив, що у нього наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме почервоніння обличчя, на що він пояснив, що почервоніння пов`язане з роботою із нагрівальним апаратом. Працівники патрульної поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній спочатку погодився, однак у подальшому відмовився, оскільки побоювався, що його можуть доставити до ТЦК та СП. Разом з тим він пояснив, що у подальшому добровільно прибув до ТЦК та СП, де йому було вручено повістку для проходження ВЛК. Суд, вислухавши думку захисника-адвоката Королькова М.В., особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , допитавши свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного. Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом. Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Пропрактику застосування судами України законодавства усправах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а такожпро адміністративні правопорушення натранспорті» від 23 грудня 2005 року №14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Порушення цих вимог, та керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння містить склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП. Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Протокол про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 № 530528 від 03.12.2025, складений у відповідності до положень ч. 1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить обов`язкові дані, передбачені вказаною статтею та є основним джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу порушника. За встановлених фактичних обставин справи, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 порушуючи вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу, а саме: даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 № 530528 від 03.12.2025 (а.с.1); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3) та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Окрім того, дослідивши в судовому засіданні відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення даного адміністративного правопорушення на якому зафіксовано обставини з місця події та з якого вбачається, що ОСОБА_1 на протязі всього відео близько 1,5 години відмовляється від проходження огляду, оскільки чекає на свого друга, а після приїзду другу відмовляється від проходження освідування у встановленому законом порядку, вказана обставина також не спростовується поясненнями сторони захисту, згідно з якими останній зазначив, що відмовився від проходження огляду в медичному закладі. Так, належного обґрунтування причин відмови від проходження освідування ОСОБА_1 відеозапис не місить. Відеозапис є безперервним та цілісним. Окрім того, згідно з вказаного відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом, а також з вказаного відеозапису вбачається, що останній був зупинений співробітниками поліції, оскільки перебував за кермом без ременю безпеки. В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що того дня він разом із ОСОБА_1 їхав з роботи, коли їх зупинили працівники поліції та склали відносно ОСОБА_1 протокол за ст. 130 КУпАП. На його думку, причина зупинки була необґрунтованою, а саме нібито проїзд без пристебнутого ременя безпеки, хоча ремені безпеки вони відстебнули вже після зупинки транспортного засобу. Також свідок зазначив, що ОСОБА_1 спочатку мав намір пройти огляд на стан сп`яніння, однак очікував товариша, оскільки вважав, що його можуть доставити до ТЦК та СП. За словами свідка, працівники поліції одразу повідомили, що він або поїде на освідування, або до ТЦК та СП. У подальшому свідку стало відомо, що ОСОБА_1 шляхом обману доставили до ТЦК та СП. Крім того, свідок пояснив, що, наскільки йому відомо, ОСОБА_1 наркотичні засоби не вживає, принаймні протягом року їхнього знайомства. В судовому засіданні працівник поліції, що складав протокол – ОСОБА_3 підтвердив обставини викладені у протоколі і правомірність його складання, зазначив, що на його думку ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння, вм зв`язку із чим було запропоновано освідування. Останній відмовився від проходження огляду в медичному закладі, що зафіксовано на бодікамеру. Детальні обставини події не пам`ятає, оскільки промануло багато часу. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі.У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, відеоматеріалами з нагрудних відеореєстраторів співробітників Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю. Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведеною повністю. Доводи сторони захисту, викладені у запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення, є необґрунтованими, суперечать фактичним обставинам справи та спрямовані виключно на уникнення адміністративної відповідальності. Твердження про нібито безпідставну зупинку транспортного засобу не відповідають матеріалам справи. Як вбачається з наявних у справі доказів, транспортний засіб було зупинено працівниками поліції у зв`язку з тим, що водій рухався без пристебнутого ременя безпеки, що є порушенням Правил дорожнього руху та відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» є законною підставою для зупинки транспортного засобу. Після зупинки транспортного засобу працівниками поліції у водія були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, що стало підставою для пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння та подальшого направлення на медичний огляд. До посилання захисту на те, що водію не було повідомлено причину зупинки, суд відноситься критично, оскільки вказані обставини спростовуються поясненнями учасників у справі та відеозаписом. Крім того слід зазначити, що навіть за наявності окремих процедурних зауважень такі обставини не є безумовною підставою для закриття провадження, якщо вина особи підтверджується сукупністю доказів. Безпідставними є й твердження про нібито відсутність доказів порушення. Матеріали справи містять протокол про адміністративне правопорушення, направлення на медичний огляд, рапорти працівників поліції, а також відеозаписи з бодікамер, які у своїй сукупності підтверджують наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння та факт відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку. Посилання сторони захисту на нібито «змонтованість» відеозаписів є припущенням та не підтверджене жодними належними і допустимими доказами. Сам по собі факт технічного поділу відеофайлів або переривання запису не свідчить про фальсифікацію доказів. Будь-яких експертних висновків щодо втручання у відеозаписи стороною захисту не надано. Крім того в судовому засіданні було оглянуто відеозапис з якого вбачається, що відео є суцільним та безперервним. Також неспроможними є доводи про недопустимість рапортів працівників поліції як доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Рапорти працівників поліції є належними письмовими доказами та підлягають оцінці судом у сукупності з іншими матеріалами справи. Аргументи захисту щодо відсутності свідків також не спростовують факту вчинення правопорушення, оскільки чинне законодавство не ставить можливість притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у залежність виключно від наявності свідків. Наявні у справі відеоматеріали та службові документи є достатніми для встановлення обставин події. Крім того, позиція захисту фактично зводиться до переоцінки доказів та суб`єктивного трактування дій працівників поліції, однак не містить належних доказів, які б спростовували викладені у протоколі обставини або підтверджували незаконність дій працівників поліції. При цьому будь-яких доказів дій щодо оскарження дій працівників поліції стороною захусту суду не надано. Таким чином, доводи, наведені у запереченнях сторони захисту, є припущеннями, не підтверджені належними доказами та не спростовують наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відповідно до пунктів 2,3,4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крімзапаху алкоголюз порожнинирота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Як вбачається з досліджених судом відеозаписів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення та самого протоколу, ОСОБА_1 не зазначав будь-яких зауважень до протоколу та не виклав їх письмово в протоколі щодо не зазначення ознак наркотичного сп`яніння співробітниками поліції в протоколі. Крім того, доказів того, що ОСОБА_1 звертався до відповідного органу національної поліції чи до суду із скаргами на дії працівників поліції, які здійснювали його зупинку та складали відносно нього протокол, суду не надано. А відтак, підстав вважати, що дії працівників поліції були незаконними, відсутні. На протязі всього часу відеозапису ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі і лише після складання відносно нього протоколу, зазначив співробітникам поліції, що він хоче пройти огляд і щоб його відвезли до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 самостійно огляд у медичному закладі, після складання відносно нього не пройшов навіть і після спливу 2-х годин. До того ж, з вищевказаних відеозаписів не вбачається будь-яких дій працівників поліції щодо примушення ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а навпаки, працівниками поліції було роз`яснено процедуру проходження освідування та наслідки відмови від її проходження, з якою ОСОБА_1 не погодився. При цьому, волевиявлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у передбаченому законом порядку було добровільним та усвідомленим. Зважаючи на висловлену ОСОБА_1 відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, працівниками поліції було повідомлено такого про наслідки такої відмови, а саме складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. На переконання суду, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений уповноваженою особою з дотриманням вимог стст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, будь-яких істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до нього. При дослідженні матеріалів справи, в тому числі при перегляді відеозаписів, істотних порушень з боку працівників поліції, які оформлювали адміністративний матеріал, не встановлено. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису цілком зрозуміло, що події відносяться саме до цієї справи та відбулися саме в той день, час та за тих обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. Щодо доводів сторони захисту, про те, що ОСОБА_1 було надано повістку та направлено на проходження ВЛК шляхом попереднього примусу суд відноситься критично, оскільки протокол про адміністративне правопорушення було складено в грудні 2025 року, натомість станом на травень 2026 року доказів, що ОСОБА_1 перебуває в лавах ЗСУ чи не придатний до військової служби суду не надано. Інші доводи сторони захисту, суд не приймає їх до уваги та вважає їх такими, що не спростовують вину останнього, а направлені лише на спосіб ухилення від відповідальності шляхом виявлення незначних недоліків та похибок допущених під час складання протоколу. Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст. ст.251,252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом. Підстав для закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу чи події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, суд не вбачає. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами. За загальними правилами накладення стягнення за адміністративне правопорушення, встановленими ст. 33 КУпАП стягнення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1ст. 33КУпАП). При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2ст. 33КУпАП). Враховуючи, що санкція ч. 1статті 130 КУпАП передбачає безальтернативне покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч.1ст.130КУпАП. З урахуванням обставин справи та особи правопорушника, суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Відповідно до ст.40-1КУпАПсудовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) Постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується, особою, на яку покладено таке стягнення в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі викладеного та керуючись ст. ст.33-35,130,221,245,276-280,283-287 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених ст.ст. 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, через установу банку України. 
Роз`яснити, що у разі не сплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом, котрий передбачає подвійний розмір штрафу.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпра протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:        О.В. Поштаренко