Справа № 199/4545/23
(2-др/199/50/25) 

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України

01.07.2026

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: 
головуючого судді Спаї В.В.,
секретар судового засідання Воробйов О.С., 

за відсутності учасників справи, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву представника відповідача – ОСОБА_1 адвоката Меладзе Світлани Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс – лізинг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, 
ВСТАНОВИВ: 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 21.07.2025 р. у цивільній справі за позовом ТОВ «Адванс – лізинг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів позов задоволено частково: судом ухвалено рішення стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Адванс-Лізинг» 395 014 (триста дев`яносто п`ять тисяч чотирнадцять) грн. 35 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс-Лізинг» судовий збір в розмірі 5 941 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок одна) грн. 06 коп. з кожного з відповідачів окремо та повернуто ТОВ «Адванс-Лізинг» судовий збір в сумі 10 850 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 09 коп. 
У заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача адвокат Меладзе С.О. просила суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн. 

Представник позивача Гладка В.О. в окремо поданих суду запереченнях від 01.08.2025 р. просила суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись серед іншого на те, що матеріали справи підтверджують факти прострочення відповідачем -1 оплати періодичних платежів згідно Графіку внесення лізингових платежів та добровільне сплачення суми основної заборгованості вже після звернення позивачем до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. 
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04.02.2020 у справі 912/1120/16 з посиланням на подібну правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц). 
Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом (формою) відповідальності за таке порушення зобов`язання, спрямованим на отримання компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання і не є штрафними санкціями. 
При цьому нарахування процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України жодним чином не залежить від наявності реальних збитків у кредитора чи будь-яких негативних наслідків у зв`язку з простроченням платежів боржником. 
Позивач також просить суд врахувати, що згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За приписами ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 
На переконання позивача, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у цій справі, відповідачем ОСОБА_1 не виконано належним чином умови договору фінансового лізингу №5ФЛ-21 від 29.01.2021 щодо сплати у повному обсязі лізингових платежів. Крім того, як було встановлено при розгляд справи, відповідач ОСОБА_1 прострочила строк повернення коштів та сплатила в період розгляду цієї справи, тому у позивача наявне право вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків. Отже, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій сторони (відповідача- 1), то у даному випадку суд має право покласти на ОСОБА_1 її витрати на професійну правничу допомогу повністю. 
При цьому позивач наголошує на тому, що часткове задоволення позову у цій справі спричинене виключно внаслідок зменшення за ініціативою суду розміру процентів річних, а не внаслідок вини чи помилки позивача та незалежно від виконаних адвокатом відповідача-1 робіт.

Необхідність виклику сторін або інших учасників справи в судове засідання відсутня (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). 

Розглянув заяву адвоката Меладзе С.О. про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступного висновку на підставі нижченаведеного. 
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:
1.попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2.визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3.розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати; згідно з положеннями пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги — це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво — це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема:
?надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
?складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
?представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1.розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2.розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1.складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2.часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3.обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4.ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Як встановлено судом на підставі відповідного договору, між відповідачем - 1 ОСОБА_1 (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «ОГОРОДНИК, ОСТАПЕНКО І МЕЛАДЗЕ» (виконавець) 06.11.2023 р. був укладений договір про надання правової допомоги № 06/11, за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання здійснювати представництво та надавати правничу допомогу клієнту в межах судових справ. 
Відповідно до п. 9 додаткової угоди № 1 від 16.01.2024 р. до вказаного договору, сторони погодили, що безпосереднє представництво інтересів здійснюватиметься адвокатом Меладзе С.О. 
Згідно з п. 5 додаткової угоди №1 від 16.01.2024 р., сторони встановили фіксований розмір гонорару виконавця за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції під час розгляду цивільної справи № 199/4545/23 в сумі 40 000,00 грн.
Меладзе С.О. є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №2478 від 25.01.2018 р., виданим Радою адвокатів Дніпропетровської області, її повноваження, як представника відповідача – 1, підтверджені. 
Надання обумовлених у договорі та додатковій угоді послуг підтверджується підписаними між учасниками договору від 06.11.2023р. звітом № 01 від 27.08.2024 р., згідно з яким виконавець в межах даної цивільної справи:
-склав та подав до суду 21.11.2023 р. відзив на позовну заяву;
-склав та подав до суду 11.12.2023 р. заяву про зменшення розміру нарахованих відсотків разом з судовою практикою по аналогічним справам;
-слав та подав суду 11.12.2023р. розрахунок здійснених відповідачем оплат по договору разом з клопотанням про його приєднання до матеріалів справи;
-склав та направив поштою 18.12.2023 р. заперечення на відповідь на відзив;
-склав та подав до суду 08.01.2024 р. письмові пояснення по справі;
-склав та подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи квитанції про здійснення оплат лізингових платежів;
-склав та подав до суду 17.07.2024 р. розрахунок 3% річних разом з заявою про зменшення 70% річних до 3% річних;
-склав та подав до суду 15.08.2024 р. заяву про судові витрати;
-склав 27.08.2024 р. заяву про ухвалення додаткового рішення по справі. 
Загальна фіксована вартість за договором та додатковою угодою склала 40 000,00 грн.; витрати в розмірі 40 000,00 грн. на професійну правничу допомогу були фактично понесені відповідачем - 1, що підтверджується відповідною квитанцією №1 до прибуткового касового ордеру від 28.08.2024 р.
Як вже зазначалося судом, згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду(ч. 4 ст. 263 ЦПК України). 
Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Надані адвокатом Меладзе С.О. види адвокатської діяльності передбачені ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, відтак, зазначений вище  обов`язок з боку адвоката Меладзе С.О. виконаний. 
Водночас, суд погоджується зі слушністю доводів представника позивача в частині, що спір виник через невиконання відповідачем ОСОБА_1 належним чином умов договору фінансового лізингу № 5ФЛ-21 від 29.01.2021 в частині обов`язку сплати у повному обсязі лізингових платежів; окрім того, як було встановлено при розгляд справи, відповідач ОСОБА_1 прострочила строк повернення коштів та здійснювала їх сплату вже за судового розгляду цієї справи, а часткове задоволення позову у цій справі спричинене виключно внаслідок зменшення за ініціативою суду розміру процентів річних, а не внаслідок вини чи помилки позивача та незалежно від виконаних адвокатом Меладзе С.О. робіт.
Водночас, зменшення відсотків за ініціативою суду мало місце з підстав, визначених законом. 
Отже, враховуючи приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, для суду наявні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу за поданою адвокатом Меладзе С.О. відповідною заявою в розмірі 17 268 грн. 18 коп., враховуючи наступний розрахунок: (395 014,35 х 40 000,00) : 915 010,94 (ціна позову при зверненні до суду). 

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, п. 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Меладзе Світлани Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс - лізинг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково. 

Доповнити резолютивну частину рішення міста Дніпра від 21.07.2025 р., ухваленого по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДВАНС - ЛІЗИНГ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, наступним абзацом:
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс-Лізинг» (ідентифікаційний код юридичної особи 36493872, м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 268 (сімнадцять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 18 коп.  

Дата складення повного тексту судового рішення 06.07.2026 р.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї