ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10083/23 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, за апеляційною скаргою Державної митної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної митної служби України, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 13.02.2023 № 6-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким позивачу було оголошено догану.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачем під час перебування на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності не вживались необхідні, ефективні та своєчасні заходи щодо належної організації роботи матеріально-технічного забезпечення Держмитслужби, зокрема це стосується обслуговування та належної експлуатації дизельного генератора, внаслідок чого не забезпечено безперебійну подачу електроживлення для збалансованої роботи Державної митної служби України. Також при передачі справ до Департаменту бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи після утворення останнього, позивачем не було зазначено про наявність проблемних питань, пов`язаних із генератором та не надано підтверджуючої інформації щодо його обслуговування та проведення необхідних заходів для вирішення проблемного питання, за час перебування позивача на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності.
Щодо зазначення в оскаржуваному наказі іншої адреси, відповідач вказує, що будівлі Державної митної служби України розташовані по вул. Дегтярівській 11Г та 11А та утворюють комплекс будівель. Вказане на думку відповідача, не може бути підставою для визнання протиправним та скасування наказу щодо позивача.
Також, відповідач зазначає, що згідно Положення про відділ матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності, начальник такого відділу (у спірному випадку - позивач) був відповідальний за організацію заходів щодо матеріально-технічного забезпечення Державної митної служби України та її територіальних органів, проведення аналізу використання матеріальних цінностей, для вжиття заходів щодо їх раціонального розподілу та забезпечення посадових осіб Державної митної служби України та її територіальних органів.
Окрім того, на думку відповідача, дії позивача є триваючим правопорушенням.
Відповідач вважає оскаржуваний наказ таким, що прийнято в межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні такої та залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.
Також, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000 грн.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2021 між Державною митною службою України та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження державної служби № 293, відповідно до якого позивач був призначений начальником відділу матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України на термін з 14.07.2021 по 13.07.2024.
Відповідно до наказу Державної митної служби України «Про порушення дисциплінарного провадження» від 02.01.2023 № 2-дс, стосовно позивача було порушено дисциплінарне провадження.
13.02.2023 Державною митною службою України було видано наказ № 6-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким позивачу було оголошено догану за вчинення дисциплінарного проступку.
Вважаючи такі висновки та наказ відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наказ Державної митної служби України № 6-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким позивачу було оголошено догану, прийнятий на підставі припущень та помилкових суджень, що мало наслідком прийняття хибних висновків щодо наявності у позивача обов`язку вжиття заходів щодо належного обслуговування та експлуатації генератора.
Також, судом першої інстанції стягнуто на користь позивача з відповідача в частині витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).
За визначенням, що міститься у ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Частина 2 ст. 5 Закону № 889-VIII встановлює, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 7 Закону № 889-VIII визначає основні права державного службовця.
Відповідно до пунктів 2, 3, 10, 12-14 ч. 1 ст. 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право на:
чітке визначення посадових обов`язків;
належні для роботи умови служби та їх матеріально-технічне забезпечення;
оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності;
отримання від державних органів, підприємств, установ та організацій, органів місцевого самоврядування необхідної інформації з питань, що належать до його повноважень, у випадках, встановлених законом;
безперешкодне ознайомлення з документами про проходження ним державної служби, у тому числі висновками щодо результатів оцінювання його службової діяльності;
проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
На виконання п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Стаття 64 Закону № 889-VIII встановлює, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. 
Відповідно до пунктів 5 та 14 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками є:
невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;
прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення.
За приписами ч. 3 ст. 65 Закону № 889-VIII державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.
Частина 1 ст. 66 Закону № 889-VIII встановлює, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:
1) зауваження;
2) догана;
3) попередження про неповну службову відповідність;
4) звільнення з посади державної служби.
Згідно ч. 1 ст. 67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
За приписами ч. 1 ст. 68 Закону № 889-VIII дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження):
міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства;
суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.
На виконання ч. 1 ст. 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
Відповідно до ст. 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.
Дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.
Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.
Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.
Державний службовець може користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.
На виконання частин 1 та 2 ст. 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Частина 1 ст. 78 Закону № 889-VIII встановлює, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, розгляд дисциплінарного провадження відбувся за наслідками невиїзної (дистанційної) перевірки, яка проходила з 21.11. по 09.12.2022, за результатами якої було складено Акт № 10 від 09.12.2022.
Як вбачається з пунктів 3 та 6 Акту № 10 від 09.12.2022 метою перевірки була: перевірка Департаменту бухгалтерського обліку планово-фінансової та господарської роботи щодо виходу з ладу електрогенератора 15.11.2022. Перевірка проводилась на предмет дотримання працівниками Департаменту бухгалтерського обліку планово-фінансової та господарської роботи вимог чинного законодавства України та відомчих нормативно-правових актів.
Як не заперечується сторонами у справі, у спірний період позивач очолював відділ матеріального-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України, який відноситься до Департаменту адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України.
Отже, є вірним висновок суду першої інстанції, що комісія, яка склала Акт № 10 від 09.12.2022 вийшла за межі повноважень щодо проведення перевірки, адже фактично відбулась перевірка структурного підрозділу відмінного від того, задля перевірки роботи якого і створювалась комісія.
З п. 6 Акту № 10 від 19.12.2022 вбачається, що відповідно до записки Департаменту внутрішньої безпеки (ДВБ) від 16.11.2022 № 25/123 встановлено, що:
«…близько 19 год. 30 хв. 15.11.2022 року у зв`язку з масованими ракетними обстрілами території України з боку рф, трапилось екстрене відключення електроенергії у майновому комплексі Державної митної служби України за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11-Г.
Після спрацювання електрогенератора та подачі навантаження останній вийшов з ладу, що, у свою чергу, призвело до відключення серверів Державної митної служби України та, відповідно, до перебоїв в роботі інформаційних ресурсів Державної митної служби…».
Також, листом Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації від 23.11.2022 № 23/586 надано наступну інформацію: в системі управління інцидентами, затвердженої наказом Держмитслужби від 12.03.2011 № 192, зафіксовано збій в роботі дизель-генератора (інцидент № 57798, додається) за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г. Вказане відключення призвело до зупинки роботи інформаційних систем, які розміщені на серверній інфраструктурі за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г.
Також, в Акті № 10 від 09.12.2022 міститься таблиця «Збій в роботі Дизель-генератора 15.11.2022 року (Дегтярівська 11-Г)» з описом інциденту № 57798 за адресою розташування генератора у м. Київ, вул. Дегтярівська 11-Г, з якої вбачається наступне: 
«…16 год. 44 хв. відбулось відключення електроживлення, працює дизель-генератор. Обладнання працює в повному обсязі.
19 год. 20 хв. аварійне відключення дизель-генератора.
19 год. 40 хв. відключення ДБЖ та вимкнення мережевого та серверного обладнання.
19 год. 20 хв. 00 год. 20 хв. (16.11.2022) проведення ремонтних робіт з відновлення працездатності дизель-генератора.
00 год. 20 хв. включення дизель-генератора, відновлено резервне електропостачання…».
Як вірно зауважено судом першої інстанції, з 16 год. 44 хв. до 19 год.20 хв., тобто 2 год. 36 хв. дизель-генератор та обладнання працювало в нормальному режимі та в повному обсязі.
Як вбачається з Акту № 10 від 09.12.2022, комісією 29.11.2022 (з 14 год. 30 хв. до 14 год. 40 хв.) було проведено огляд електрогенератора у майновому комплексі Державної митної служби України за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-А.
Встановлено, дизельний електрогенератор знаходиться в технічному приміщенні майнового комплексу Державної митної служби України за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-А, марки «Perkins», має маркування: Engine No. HGA061158 U0470N, Designation. 2806CE16TAG1 1500RFM, Engine Rating. 433 BKW. Дизельний електрогенератор має інвентарний номер 1041-0813.
Про вказане вище складено акт від 29.11.2022 № 25/ВН/160.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для проведення невиїзної (дистанційної) перевірки став вихід з ладу дизель-генератора, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г. Натомість, Комісією 29.11.2022 (з 14 год. 30 хв. до 14 год. 40 хв.) було проведено огляд електрогенератора за іншою адресою, а саме: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-А.
Таким чином, Комісія оглядала електрогенератор (марки «Perkins», має маркування: Engine № HGA061158 U0470N, Designation. 2806CE16TAG1 1500RFM, Engine Rating. 433 BKW та інвентарний номер 1041-0813), який знаходиться за адресою відмінною від адреси виходу з ладу генератора. Більше того, з наведеного вбачаються відсутніми документи, що підтверджують передачу вказаного електрогенератора на баланс як Державної митної служби України, так і відділу матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України. Натомість, за документами на баланс Державної митної служби України було передано дизель-електростанцію ДГ А8-100М2, генератор синхронний ГС250М4У2 з комп., що має аналогічний інвентарний № 1041-0813, який комісією на предмет справності не досліджувався. В матеріалах перевірки, які містяться в Акті № 10 від 09.12.2022, відсутні будь-які документи, що свідчать про встановлення причин виходу з ладу дизель-генератора, що мало місце 15.11.2022 за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не з`ясування причин виходу з ладу дизель-генератора, що мало місце 15.11.2022 за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, унеможливлює висновок Комісії про наявність вини в діях відповідальних осіб.
Окрім того, як вбачається з Акту № 10 від 09.12.2022, у зв`язку з введенням в дію з 15.08.2022 Структури та штатного розпису апарату Державної митної служби України на 2022 рік (наказ Державної митної служби України від 11.08.2022 № 363), утворено Департамент бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи. ОСОБА_2 призначений директором Департаменту бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської діяльності головним бухгалтером з 01.09.2022 наказом Державної митної служби України від 31.08.2022 № 811-о «Про переведення ОСОБА_2 ».
Положення про Департамент бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської діяльності затверджено наказом Державної митної служби України від 26.08.2022 № 379 «Про затвердження Положення про Департамент бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи» (далі - Положення № 379).
Пункт 3.1.63 Положення № 379 встановлює, що Департамент бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи організовує належне утримання об`єктів митної інфраструктури забезпечення тепло-, електро-, газо-, водопостачання і водовідведення тощо.
Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що саме на Департамент бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи покладений обов`язок по забезпеченню електропостачанням об`єктів митної інфраструктури.
Також, Положення про Департамент адміністративно-господарської діяльності затверджено наказом Державної митної служби України від 22.02.2021 № 122 «Про затвердження Положення про Департамент адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України» (далі - Положення № 122)
На виконання п. 3.1.8. Положення № 122 Департамент організовує належне утримання митної інфраструктури, забезпечення тепло-, електро-, газо-, водопостачання і водовідведення тощо.
Як вірно зауважує суд першої інстанції, до створення Департаменту бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи та покладення на нього функцій з належного утримання митної інфраструктури, забезпечення тепло-, електро-, газо-, водопостачання і водовідведення, вказані функції були покладені на Департамент адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України.
Одним із структурних підрозділів Департаменту адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України є відділ матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України, який з 14.07.2021 очолює позивач.
Згідно Акту № 10 від 09.12.2022 відповідно до Посадової інструкції начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно- господарської діяльності Державної митної служби України в розділі 2 «Мета посади» визначено керівництво відділом матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності.
Згідно розділу 3 Посадової інструкції - «Основні посадові обов`язки», визначено зокрема: здійснення керівництва діяльністю Відділу відповідно до Положення; організація заходів щодо матеріально-технічного забезпечення Державної митної служби України та її територіальних органів.
Відділ матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно- господарської діяльності Державної митної служби України здійснює свою діяльність на підставі Положення про відділ матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України від 22.02.2021.
Відповідно до пунктів 2.1.1. та 2.2.1.10 Положення про відділ матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України від 22.02.2021 основними завданнями Відділу зокрема є: здійснення матеріально-технічного забезпечення Державної митної служби України та її територіальних органів; здійснення адміністративно-господарської діяльності.
Проаналізувавши вказані Положення, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що функція із забезпечення тепло-, електро-, газо-, водопостачання і водовідведення не входить до компетенції Відділу матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України, що виключає відповідальність позивача як начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Департаменту адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби у спірний період.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наказ Державної митної служби України № 6-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення» не відповідає приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Колегія суддів не бере до уваги тезу апеляційної скарги, що у весь період дій контракту, позивачем не вживались належні заходи щодо обслуговування та належної експлуатації дизельного генератора, так як на підтвердження вказаного в матеріалах справи відсутні будь-які докази.
Враховуючи обставини справи, законодавче регулювання, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Посилання апеляційної скарги зазначені вище висновки не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку за наслідками розгляду даного спору.
Щодо стягнення в суді апеляційної інстанції на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частин 1, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
Згідно з пунктами 1 - 3 ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції вказує на положення ч. 6 ст. 7 КАС України, якими встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
В контексті наведеного колегія суддів вважає, що в зв`язку із необхідністю подання відзиву на апеляційну скаргу Державної митної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2025, позивач для захисту своїх прав та інтересів був вимушений понести витрати на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого надав відповідні докази.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Разом з тим, в контексті наведеного, колегія суддів зазначає, що дана справа є справою незначної складності, не потребувала значних зусиль та часу для обґрунтування правової позиції на стадії апеляційного перегляду, не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині ознайомлення з документами та підготовкою відзиву на апеляційну скаргу.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 та відшкодування на його користь судових витрат, які пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.
Керуючись статтями 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної митної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року - залишити без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Державної митної служби України витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень).
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко 

О.М. Ганечко