СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/925/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Плахов О.В., суддя Слободін М.М.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,
представників сторін:
від позивача - адвокатка Вайленко Г.О., на підставі ордера (в залі суду),
від 1-го відповідача - адвокатка Фільчакова Ю.І., на підставі ордера (в залі суду),
інші учасники справи в судове засідання не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2026 (суддя Сальнікова Г.І., повне рішення складено "06" березня 2026) у справі №922/925/25
за позовом фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків,
до відповідачів:
1. фізичної особи ОСОБА_2 , м. Харків,
2. фізичної особи ОСОБА_3 , м. Харків,
3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС", 61001, Харківська обл., м. Харків, пр-т Аерокосмічний, буд. 20,
2. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Скорбач Яна Сергіївна, 
АДРЕСА_1 . Департамент реєстрації Харківської міської ради, 61003, м. Харків, Павлівський майдан, буд. 4, 
про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, акту приймання-передачі частки у статутному капіталі та скасування реєстраційної дії/запису

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року фізична особа ОСОБА_4 звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача 1: фізичної особи ОСОБА_2 , відповідача 2: фізичної особи ОСОБА_3 про:
- визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС" (далі - Товариство) від 09 серпня 2024 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС" від 09 серпня 2024 року, складеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про передачу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС" розміром та номінальною вартістю 10 000, 00грн, що становить 100% статутного капіталу Товариства, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Скорбач Яною Сергіївною за реєстровими №№1234, 1235, за яким була проведена державна реєстрація змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
- скасування державної реєстрації змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС", а саме, реєстраційних записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну учасника або відомостей про таку особу від 12 серпня 2024 року.
Позовні вимоги мотивовані наступним:
- ОСОБА_2 набув майнові права у ТОВ "Ельф Системс" за час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою та за рахунок спільного майна подружжя, проте, після розірвання шлюбу позивач та відповідач 1 у добровільному порядку не змогли дійти згоди щодо поділу спільного майна.
- позивачка обгрунтовує тим, що 09.08.2024 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у простій письмовій формі, відчужено без згоди позивачки, як співвласниці у силу презумпції спільності майна подружжя, частку у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" розміром та номінальною вартістю 10 000, 00грн, що становить 100% статутного капіталу Товариства, рідній сестрі - ОСОБА_3 , чим порушено права позивачки.
- за декілька днів до укладення між відповідачами договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" від 09.08.2024, ОСОБА_4 звернулася до Червонозаводського (нині - Основ`янського) районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, в якій зазначила, що має намір звертатися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, оскільки в досудовому порядку за згодою колишнього подружжя здійснити поділ спільного сумісного майна не вдалося, але не маючи статуту юридичної особи (ТОВ "Ельф Системс"), фінансової звітності Товариства із зазначенням суми доходу за певний період та факт сплати податків з такого доходу, рішень загальних зборів учасників (директора) про розподіл прибутку між учасниками Товариства та виплату дивідендів, інформації про утримання з дивідендів обов`язкових податкових платежів, скласти позовну заяву та зазначити предмет, підстави позову, розрахувати отриманий чистий прибуток від здійснення підприємницької діяльності без отримання відповідних документів (відповідної інформації) не вбачається можливим. На думку позивачки, діючи цілеспрямовано, з метою ускладнення розгляду судом і задоволення заяви про забезпечення доказів до подання позову, а в подальшому ускладнення розгляду судом цивільної справи про поділ спільного майна подружжя, відповідач 1 уклав із своєю рідною сестрою – ОСОБА_3 договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс".
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.07.2025 у справі №922/925/25 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС" про закриття провадження у справі задоволено частково. Закрито провадження у справі № 922/925/25 на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із тим, що спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.07.2025 у справі №922/925/25 залишено без змін.
29.08.2025 до Східного апеляційного господарського суду від фізичної особи ОСОБА_2 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь судові витрати на правничу допомогу в сумі 256 000, 00 грн.
Додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2025 у справі №922/925/25 заяву ОСОБА_2 про прийняття додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 20 000, 00грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. В решті вимог заяви відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 05.11.2025 касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.07.2025, постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 та додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2025 у справі №922/925/25 скасовано, а справу №922/925/25 передано для продовження розгляду до Господарського суду Харківської області.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.02.2026 у справі №922/925/25 у позові відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано наступним:
- судом не встановлено та позивачкою не доведено конкретні факти порушення її майнових прав та законних інтересів оспорюваним договором, так само як і не доведено, що внаслідок визнання спірного договору недійсним, права позивача буде захищено та відновлено.
- ТОВ "Ельф Системс" було створено виключно за особисті кошти ОСОБА_2 , що підтверджується договором позики та розпискою. Кошти для внесення до статутного капіталу були особистими коштами ОСОБА_2 , а не спільним майном подружжя.
- позов подано після розірвання шлюбу та після підписання договору про поділ майна. Також, з матеріалів справи убачається, що позивачка ніколи не була учасником ТОВ "Ельф Системс", оскільки єдиним засновником/учасником юридичної особи та кінцевим бенефіціарним власником до 09.08.2024 був ОСОБА_2 . Відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 100%, після укладення договору – ОСОБА_3 . Право ОСОБА_2 вільно розпоряджатися часткою підтверджене ЄДР. На момент укладення договору ОСОБА_2 був єдиним учасником ТОВ "Ельф Системс", мав повний обсяг корпоративних прав, у тому числі право відчуження власної частки та його корпоративний статус не зазнав жодних обмежень.
- позовні вимоги спрямовані на зміну складу учасників ТОВ "Ельф Системс", що суперечать корпоративному законодавству та висновкам Верховного Суду.
- з матеріалів справи вбачається та позивачем не спростовано, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем корпоративних прав, що виключає можливість втручання у її право власності без беззаперечних підстав. Поведінка та дії ОСОБА_3 свідчать про добросовісність при укладенні спірного правочину, оскільки укладено договір у простій письмовій формі, передбаченій законом для таких правочинів; на підставі договору здійснено нотаріальне підтвердження рішення та реєстраційних дій; забезпечено внесення відповідних змін до ЄДР, що є публічним реєстром. При цьому матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 діяла відкрито, без жодних ознак приховування чи штучного ускладнення правочину, що узгоджуються з поняттям добросовісного набувача відповідно до правових позицій Верховного Суду.
- матеріали справи свідчать та позивачем не спростовано, що на момент укладення договору у ЄДР не містилося інформації про арешт корпоративних прав, були відсутні будь-які заборони на реєстраційні дії, а тому об`єктивно не існувало жодних відомостей, які б могли свідчити про обмеження у праві ОСОБА_2 розпоряджатися часткою. Позивачем не доведено, що ОСОБА_3 було достеменно відомо про які-небудь законні обмеження прав ОСОБА_2 . При цьому, не доведено, що між сторонами існувала змова чи шахрайський умисел або правочин мав фіктивний характер або укладався з порушенням вимог статті 203 Цивільного кодексу України. Не доведено, що ОСОБА_3 було відомо про намір позивачки подавати позов про поділ майна чи інші обмеження. Не доведено, що ОСОБА_3 відомо або повинно було бути відомо про наявність згоди чи незгоди колишньої дружини продавця за спірним договором або існування будь-яких повідомлення чи попереджень до неї тощо. Отже, ОСОБА_3 не мала і не могла мати об`єктивних підстав сумніватися у правомірності правочину.
- ТОВ "Ельф Системс" є українським підприємством оборонно-промислового сектору, включеним до переліку підприємств критичної інфраструктури (наказ Міністерства стратегічних галузей промисловості України №700-КВ від 15.04.2025), яке виконує державні завдання у сфері посилення протиповітряної оборони та забезпечення Сил оборони України спеціалізованими засобами. Спроби втручання позивача у діяльність підприємства оборонного призначення у воєнний час мають прямі наслідки для безпеки держави та життя військовослужбовців, оскільки стабільність корпоративного управління та правового статусу товариства є критично важливою умовою виконання товариством зобов`язань. Втручання у правовий статус корпоративних прав шляхом задоволення необґрунтованого позову створить реальні ризики дестабілізації діяльності товариства та негативно вплине на виконання ним завдань, що мають значення для обороноздатності держави, що є неприпустимим у період воєнного стану.
Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач – ОСОБА_4 звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2026 у справі №922/925/25 скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Судові витрати просить покласти на відповідачів.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує наступним:
- внесені ОСОБА_2 до статутного капіталу ТОВ "Ельф Системс" грошові кошти були спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 
- ОСОБА_2 був обізнаний, що ОСОБА_4 звернулась до Червонозаводського (нині – Основ`янського) районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення доказів до подання позову у справі №646/8514/24 щодо поділу спільного майна. Тобто, ОСОБА_2 , діючи цілеспрямовано, з метою ускладнення розгляду справи №646/8514/24 щодо розподілу спільного майна, уклав з рідною сестрою – ОСОБА_3 оспорюваний договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс". Якщо близькі родичі (рідний брат та рідна сестра) вчиняють договір купівлі продажу частки в статутному капіталі, що містить запевнення продавця (рідного брата) про те, що судового спору щодо неї, а також прав на неї у третіх осіб як у межах, так і за межами України, немає, при цьому, в Основ`янському суді м. Харкова міститься судова справа та безпосередньо його заява від 05.08.2024 року про ознайомлення з матеріалами справи щодо розподілу спільного майна між подружжям, то очевидно, що продавець (рідний брат, відповідач 1) та набувач (рідна сестра, відповідач 2) діють недобросовісно і зловживають правами стосовно другого з подружжя. 
- суд першої інстанції не перевірив, чи була здійснена оплата за оспорюваним договором, в якому порядку та розмірі, що також може впливати на добросовісність сторін спірного договору.
- ОСОБА_3 як покупець (набувач), діючи добросовісно і розумно, повинна була не лише перевірити інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стосовно учасників юридичної особи), а і оцінити й інші обставини, зокрема перевірити особу, як контрагента за договором (огляд паспорта для встановлення особи, з якою укладається договір), з`ясувати існування судових спорів щодо частки в статутному капіталі Товариства через відкриті джерела, з`ясувати перебування іншої сторони договору на момент створення юридичної особи та її статутного капіталу у шлюбі для встановлення обставин необхідності надання письмової згоди одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна, або встановлення обставин поділу майна, що перебуває в спільній сумісній власності. ОСОБА_3 достеменно знала (за обставин даної справи не могла не знати), що 28.11.2022 року – станом на дату створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Ельф Системс", її рідний брат ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_4 . Крім цього, вона могла отримати від відповідача 1 (її рідного брата) та ознайомитися з договором від 06.10.2023 про поділ спільного майна подружжя, укладеного між позивачкою та відповідачем 1, яким було підтверджено поділ рухомого та нерухомого майна, набутого сторонами за час шлюбу, а питання про поділ частки в статутному капіталі товариства, створеного за час шлюбу, вирішено не було.
- договором від 06.10.2023 року про поділ спільного майна колишнього подружжя не було передбачено поділу частки в статутному капіталі Товариства, створеного за час шлюбу, оскільки колишнє подружжя в добровільному порядку не дійшло згоди щодо такого поділу. Наявність між колишнім подружжям договору про поділ спільного майна не виключає можливості поділу іншого спільного майна, яке не було охоплено цим договором. У випадку, якщо договір про поділ майна не охоплював усього обсягу спільно нажитого майна, воно залишається у спільній сумісній власності та може бути поділене пізніше.
- наявність боргового документа в матеріалах справи не свідчить про те, що статутний капітал ТОВ "Ельф Системс" було створено виключно за особисті кошти ОСОБА_2 . Суд першої інстанції не перевірив достовірність наданих відповідачем 1 розписок, не було представлено їх оригінали, в судовому засіданні не було допитано позичальника - ОСОБА_5 . Судом першої інстанції не було досліджено причин тривалого неповернення грошових коштів та чи вчинялися відповідачем 1 будь-які дії до їх повернення. Відтак, неможливо беззаперечно встановити, чи дійсно розписки існували, чи дійсно розписка про отримання грошових коштів у борг була складена до укладення шлюбу 01.04.2012, а розписка про повернення коштів була створена саме 20.10.2022, а не під час розгляду даної справи в суді для ускладнення її розгляду. Крім цього, відповідачем 1 не було доведено, що саме за рахунок вказаних у розписці грошових коштів було створено статутний капітал ТОВ "Ельф Системс", а не витрачено на інші цілі. 
- пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним ОСОБА_4 , яка разом з ОСОБА_2 в силу положень статті 60 Сімейного кодексу України є власниками спільного сумісного майна - частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс", є належним та ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, частки в спільному майні подружжя.
Також апелянтом заявлено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме, заяви ОСОБА_2 від 05.08.2024 про ознайомлення з матеріалами справи №646/8514/24 щодо розподілу спільного майна.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2026, сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2026 у справі №922/925/25. Призначено справу до розгляду на "27" квітня 2026 р. о 14:00 годині.
21.04.2026 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2026 у справі №922/925/25 - залишити без змін, виходячи з наступного:
- між сторонами було укладено договір про поділ спільного майна подружжя, що свідчить про досягнення ними згоди щодо врегулювання майнових відносин після розірвання шлюбу.
- станом на момент укладення спірного договору та навіть на момент розгляду справи в суді першої інстанції позивач не подала позову про поділ майна подружжя, що свідчить про відсутність належної процесуальної реалізації заявленого нею наміру та фактичну відсутність спору як такого.
- за відсутності належних і допустимих доказів недобросовісності набувача презумпція його добросовісності не спростована, що саме по собі виключає можливість визнання оспорюваного правочину недійсним та повністю узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.
- заява ОСОБА_2 від 05.08.2024 про ознайомлення з матеріалами справи №646/8514/24 не доводить недобросовісність набувача – ОСОБА_3 . Крім того, копія такої заяви була отримана представником позивачки лише 23.02.2026, після закінчення стадії підготовчого засідання, після чого подано клопотання до суду першої інстанції про її долучення, яке відхилене судом.
- імовірне задоволення позовних вимог не призведе до реального захисту прав позивачки, оскільки не вирішить питання поділу майна, не визначить частки, не встановить жодних майнових прав позивача. Отже, обраний спосіб захисту є не лише неналежним, але й завідомо неефективним, що саме по собі є підставою для відмови у задоволенні позову.
- доводи апеляційної скарги щодо не дослідження судом першої інстанції питання здійснення оплати за договором є безпідставними та не впливають на правильність ухваленого рішення.
- наявність договору позики та документів, що підтверджують повернення коштів, є належними та допустимими доказами існування окремого джерела походження грошових коштів, яке не пов`язано з сімейним бюджетом. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 заяву судді Східного апеляційного господарського суду Істоміної О.А. (головуючий суддя) про самовідвід у справі №922/925/25 задоволено. Постановлено справу №922/925/25 передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід головуючого судді Істоміної О.А. від розгляду справи №922/925/25.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2026, для розгляду справи №922/925/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Плахов О.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 призначено справу №922/925/25 до розгляду на "20" травня 2026 р. о 09:30год.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.05.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до "27" травня 2026 р. о 15:00 годині.
21.05.2026 від позивачки надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про шлюб від 11.04.2026 серії НОМЕР_1 та паспорту громадянина України № НОМЕР_2 від 28.04.2026, згідно яких позивачкою змінено прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . 
Судова колегія враховує при розгляді апеляційної скарги обставину зміни прізвища позивачки.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до "23" червня 2026 р. об 11:00 годині. Запропоновано учасникам справи надати пояснення з приводу питань, що постали у судовому засіданні, а саме, 
- щодо дати договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС", укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та який був підставою для складення акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС" від 09 серпня 2024 року; 
- щодо дати та підстави здійснення реєстраційних записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС".
04.06.2026 від позивачки надійшли додаткові пояснення, в яких позивачка просить врахувати наступне: 
- датою оспорюваного договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі позивачем було зазначено 09.08.2024, оскільки саме ця дата була вказана в акті приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства; та договору, який позивач просить визнати недійсним;
- щодо дати реєстраційної дії, вважає, що така дата відображена у перший робочий день – 12.08.2024 (понеділок), а 10.08.2024 здійснено державну реєстрацію нотаріусом Скорбач Я.С. у суботу. 
22.06.2026 від 1-го відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення позивача, в яких 1-ий відповідач просить додаткові пояснення позивача до апеляційної скарги взяти до уваги лише в частині фактичного підтвердження невідповідності дат договору та реєстраційної дії, однак, визнати їх такими, що не спростовують законності й обґрунтованості рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2026 у даній справі. 
1-ий відповідач також зазначає:
- позивач не заявляв у суді першої інстанції уточнених позовних вимог щодо договору від 08.08.2024, не змінював предмет позову. Водночас, апеляційний перегляд не призначений для повторного формування предмета позову або виправлення істотних недоліків правової позиції позивача;
- якщо позивач оспорює реєстраційну дію, то предметом оскарження має бути конкретна реєстраційна дія, її дата, реєстраційний номер, суб`єкт вчинення та правова підстава. Узагальнене посилання на "реєстраційні записи від 12.08.2024 року" без належної ідентифікації відповідної реєстраційної дії не може вважатися достатнім для задоволення позову. Отже, вимога про скасування реєстраційних записів у такому вигляді, в якому вона заявлена, є неконкретною та юридично невизначеною.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до "29" червня 2026 р. об 11:00 годині.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.06.2026 представниця позивача підтримала вимоги апеляційної скарги.
Представниця 1-го відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції від 24.02.2026 – залишити в силі.
Інші учасники своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду скарги, представниці позивача та 1-го відповідача висловили доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, а неявка в судове засідання представників інших учасників справи не перешкоджає розгляду скарги, про що останні були повідомлені ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 29.04.2026, від 20.05.2026, від 27.05.2026 та від 23.06.2026, судова колегія здійснює розгляд скарги в даному судовому засіданні.
Вирішуючи питання щодо прийняття наданого апелянтом додаткового доказу - заяви ОСОБА_2 від 05.08.2024 про ознайомлення з матеріалами справи №646/8514/24 щодо розподілу спільного майна, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.
Стаття 269 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлені межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Системний аналіз статей 80 та 269 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що єдиний виняток, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, з причин, що не залежали від учасника справи, тягар доведення яких також покладений на останнього (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 Господарського процесуального кодексу України викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 03.06.2025 у справі №914/855/24).
Як вбачається із матеріалів справи, заява про долучення до матеріалів справи копії заяви ОСОБА_2 від 05.08.2024 про ознайомлення з матеріалами справи №646/8514/24 щодо розподілу спільного майна було подано позивачкою до суду першої інстанції 23.02.2026, тобто, після закінчення підготовчого провадження.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.02.2026 вказану заяву позивачки залишено без розгляду на підставі частини 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
В апеляційній скарзі позивачка взагалі не посилається на причини подання цього доказу суду першої інстанції з порушенням встановленого процесуальним законодавством строку, відповідно, не навела суду апеляційної інстанції і наявності об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне подання вказаного доказу до суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не приймає наданий апелянтом додатковий доказ – копію заяви ОСОБА_2 від 05.08.2024 про ознайомлення з матеріалами справи №646/8514/24 і здійснює розгляд апеляційної скарги за наявними і поданими суду першої інстанції доказами.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях доводи апелянта та доводи 1-го відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, заслухавши у судовому засіданні представниць позивача та 1-го відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, з 01.07.2022 по 06.10.2023 ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . 
28.11.2022 було створено та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Ельф Систем" (номер запису: 1004801020000092202, код ЄДРПОУ 45056163). Основний вид економічної діяльності - 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. 
Єдиним засновником/учасником юридичної особи та кінцевим бенефіціарним власником до 09.08.2024 був відповідач 1 ОСОБА_2 . Відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 100%. 
06.10.2023 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано, про що було складено актовий запис №174 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 .
06.10.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які, усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, яке відповідає внутрішній волі як учасників правочину, обізнані із вимогами сімейного законодавства щодо права подружжя на укладення між собою будь-яких договорів, які не заборонено законом, керуючись статтями 64, 70 Сімейного кодексу України, уклали договір про поділ спільного майна колишнього подружжя, що було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ганшиною О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №1962. 
Відповідно до пункту 2 договору, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , колишнє подружжя, під час шлюбу набули у спільну сумісну власність подружжя майно: квартиру АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 ; транспортний засіб RENAULT.
Цим договором ОСОБА_2 та ОСОБА_4 здійснили поділ майна, придбаного в період зареєстрованого шлюбу. 
Відповідно до умов пункту 7 договору, сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. 
Після розірвання шлюбу та укладення договору про поділ спільного майна колишнього подружжя, 08.08.2024 між ОСОБА_2 (далі - продавець) та ОСОБА_3 (далі - покупець), які розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, на підставі статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" (ідентифікаційний код юридичної особи 45056163).
Відповідно до пункту 1.1. договору, продавець передає у власність покупцю частку у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс", а покупець приймає цю частку і сплачує за неї обговорену в договорі грошову суму.
Згідно з пунктом 1.2. договору, відомості про Товариство: повне найменування: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ельф Системс"; ідентифікаційний код юридичної особи: 45056163; місцезнаходження: 61001, Харківська область, м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 20; розмір статутного капіталу: 10 000, 00грн. 
Відповідно до пункту 1.3. договору, відомості про частку (вклад) продавця у статутному капіталі товариства, яка є предметом договору: розмір частки становить - 100% статутного капіталу товариства; вартість вкладу становить – 10 000, 00грн. 
Пунктом 1.4. договору передбачено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, продавець є учасником (засновником) товариства і володіє часткою в статутному (складеному) капіталі в розмірі, вказаному в пункті 1.3. договору. 
Відповідно до умов пункту 2.1. договору, за домовленістю сторін продаж частки у статутному капіталі товариства здійснюється за ціну у розмірі 10 000, 00грн, які отримані продавцем від покупця до підписання договору. 
Згідно з пунктом 3.1. договору, продавець гарантує, що на момент підписання договору він є учасником товариства, що частка у статутному капіталі товариства, відчуження якої здійснюється за договором, на момент укладення договору нікому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав на неї у третіх осіб, відповідно до статті 659 Цивільного кодексу України, як у межах, так і за межами України, немає; він має право на володіння, користування та розпорядження нею; він повідомив покупців про всі істотні обставини, які мають відношення до товариства, та які могли вплинути на волю покупців щодо укладення цього договору; у товариства відсутні будь-які судові спори; у зв`язку з укладенням цього договору не буде порушено прав та інтересів третіх осіб; товариство не здійснювало діяльності з відмивання (легалізації) коштів, здобутих злочинним шляхом; відступлення прав та обов`язків учасника товариства, що відчужуються, відповідає його інтересам та волевиявленню і не вчиняється під примусом або внаслідок збігу тяжких обставин; на момент укладення цього договору не існує інших зобов`язань за участі товариства, крім тих, які зафіксовані у бухгалтерських документах. 
Згідно з пунктом 3.2. договору, продавець гарантує, що ним повністю внесений свій вклад до статутного капіталу товариства і статутний капітал товариства повністю сформований до укладення цього договору. 
Відповідно до пункту 3.3. договору, покупець стверджує, що належним чином повідомлений про характер діяльності та фінансовий стан справ товариства на момент укладення договору. 
Згідно з пунктом 3.4. договору, продавець та покупець стверджують, що не визнані у встановленому порядку недієздатними чи обмежено дієздатними повністю або частково, однаково розуміють значення і умови договору та його правові наслідки, підтверджують, що волевиявлення їх є вільним, усвідомленим і відповідає їх намірам, умови договору, що укладається, є для них зрозумілими, відповідають їх волевиявленню і не викликають будь-яких запитань, а також те, що він не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. 
Відповідно до пункту 4.1. договору, право власності на частку в статутному капіталі товариства, що відчужується за даним договором, переходить до покупця з моменту підписання сторонами договору. Разом з переходом права власності на зазначену частку в статутному капіталі до покупця переходять всі права та обов`язки, що належали продавцю, передбачені установчими документами товариства та чинним законодавством. 
Згідно з пунктом 4.2. договору, продавець передає покупцю частку у статутному капіталі товариства, що відчужується за даним договором, одразу після укладення договору шляхом підписання Акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства.
Пунктом 5.1. договору погоджено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Відповідно до Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" (ідентифікаційний код юридичної особи 45056163) від 09.08.2024, у зв`язку з укладенням в простій письмовій формі 09 серпня 2024 року договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" (місцезнаходження: 61001, Харківська область, м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 20, ідентифікаційний код юридичної особи 45056163), склали Акт приймання-передачі про наступне: ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняла частку у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" розміром та номінальною вартістю 10 000, 00грн, що становить 100% статутного капіталу товариства. Відповідно до вказаного вище договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" ціна продажу частки, що є предметом зазначеного договору, за домовленістю сторін складає 10 000, 00грн. Сторони не мають одна до одної матеріальних претензій у зв`язку з передачею зазначеної у Акті частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс".
Відповідно до статті 78 Закону України "Про нотаріат" приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Скорбач Яною Сергіївною вчинено нотаріальну дію та засвідчено справжність підписів стороні на акті приймання-передачі частки за реєстровим №1234, 1235 та 10.08.2024 була проведена державна реєстрація змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у складі учасників ТОВ "Ельф Системс" відповідно до статті 1, 14, 15, частини 5 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". 
Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що згідно наданої ОСОБА_2 копії договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс", останній датовано 08.08.2024. Проте, в акті приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" зазначено про укладення відповідачами в простій письмовій формі 09.08.2024 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс".
Згідно пояснень приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Скорбач Яни Сергіївни від 23.06.2025 №109/01-16, нею було лише засвідчено справжність підписів сторін на акті приймання-передачі частки за реєстровим №1234, 1235, без правового аналізу змісту договору купівлі-продажу.
Позивачка зазначає, що у прохальній частині позовної заяви вказала дату договору 09.08.2024, виходячи із дати договору, на яку відповідачі посилаються в акті приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс", отриманого у державного реєстратора; копії договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства у неї станом на дату подання позовної заяви не було.
ОСОБА_2 у додаткових поясненнях зазначає, що договір купівлі-продажу частки укладено 08.08.2024. Іншого договору – від 09.08.2024 учасниками справи до матеріалів справи не надано.
Відтак, суд апеляційної інстанції виходить з того, що на підставі наявного у матеріалах справи договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" від 08.08.2024 відповідачами складено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" від 09.08.2024.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються.
За змістом пункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
За приписами статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає його порушення, і в залежності від цього у який ефективний спосіб порушене право може бути захищено.
У спірних правовідносинах позивачка обґрунтовує наявність правових підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу частки Товариства та акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс" тим, що її колишнім чоловіком ОСОБА_2 відчужено без згоди позивачки, як співвласниці у силу презумпції спільності майна подружжя, частку у статутному капіталі Товариства рідній сестрі - ОСОБА_3 , чим порушено права позивачки.
На думку позивачки, ОСОБА_2 , будучи обізнаним про наявність спору про поділ майна колишнього подружжя, діючи недобросовісно, відчужив частку в Товаристві з метою ускладнення розгляду судом і задоволення заяви про забезпечення доказів до подання позову, а в подальшому - ускладнення розгляду судом цивільної справи про поділ спільного майна подружжя. А набувачка – рідна сестра ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , достеменно знала (за обставин даної справи не могла не знати), що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ельф Системс" було створено під час перебування позивачки і відповідача 1 у шлюбі, а питання про поділ частки в статутному капіталі товариства, між колишнім подружжям вирішено не було.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно зі статтею 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Частинами першою, другою статті 355 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
За приписами статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Зазначені вище приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна. У таких випадках відсутня воля власника спільного майна, на боці якого виступають обидва співвласники (подружжя), на вчинення правочину.
Із обставин даної справи вбачається, що відповідачами укладено договір у простій письмовій формі, передбаченій законом для таких правочинів, оскільки вартість частки становила 10 000, 00грн, що відповідає розміру статутного капіталу Товариства.
Верховний Суд неодноразово, зокрема і в постанові від 21.05.2026 у справі №910/4243/25 висловлював правову позицію, яка враховується апеляційним господарським судом при розгляді спірних правовідносин відповідно до вимог статті 236 Господарського процесуального кодексу України, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.
Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Подібні за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати від 11.10.2023 у справі №756/8056/19.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц, погоджуючись із доводами сторони про те, що сама по собі відсутність письмової згоди одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна не є достатньою підставою для визнання відповідного правочину недійсним, зазначила, що необхідно, щоб той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та кінцева набувачка - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема щоб кінцева набувачка знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Отже, Велика Палата Верховного Суду неодноразово послідовно формувала позицію про те, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.
З огляду на вказані висновки Верховного Суду, судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо недобросовісності дій ОСОБА_2 , який, як вказує позивачка, будучи обізнаним про подання ОСОБА_4 заяви про витребування доказів щодо фінансового стану ТОВ "Ельф Системс" до подання позову про поділ спільного майна колишнього подружжя, цілеспрямовано вчинив дії, спрямовані на відчуження частки рідній сестрі з метою ускладнення розгляду судом спору, оскільки у даній категорії спорів визначальним є встановлення добросовісності/недобросовісності набувачки – ОСОБА_3 . 
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України), а отже, і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У справі №916/2813/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що недобросовісною є особа, яка знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Отже, добросовісність насамперед характеризує поведінку кінцевого набувача, який міг або не міг дізнатися про факти, які становлять предмет доказування. 
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Цивільного кодексу України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
Тлумачення частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України свідчить, що згідно з наведеною нормою добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про визнання такого правочину недійсним.
Добросовісність здійснення права завжди проявляється в поведінці особи - носія такого права, яка, знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, вжила доступні їй заходи для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.
Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 21.05.2026 у справі №910/4243/25.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що покупець як добросовісний набувач не звільняється від негативних наслідків, які можуть виникнути при укладенні правочину. Набувач із великим ступенем зацікавленості повинен оцінювати обставини укладення правочину.
Позивачка вважає, що ОСОБА_3 як покупець (набувач), діючи добросовісно і розумно, повинна була не лише перевірити інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стосовно учасників юридичної особи), а і оцінити й інші обставини, зокрема перевірити особу, як контрагента за договором (огляд паспорта для встановлення особи, з якою укладається договір), з`ясувати існування судових спорів щодо частки в статутному капіталі Товариства через відкриті джерела, з`ясувати перебування іншої сторони договору на момент створення юридичної особи та її статутного капіталу у шлюбі для встановлення обставин необхідності надання письмової згоди одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна, або встановлення обставин поділу майна, що перебуває в спільній сумісній власності. 
На думку позивачки, ОСОБА_3 достеменно знала (за обставин даної справи не могла не знати), що 28.11.2022 року – станом на дату створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Ельф Системс", її рідний брат ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_4 . Крім цього, вона могла отримати від відповідача-1 (її рідного брата) та ознайомитися з договором від 06.10.2023 про поділ спільного майна подружжя, укладеного між позивачкою та відповідачем-1, яким було підтверджено поділ рухомого та нерухомого майна, набутого сторонами за час шлюбу, а питання про поділ частки в статутному капіталі товариства, створеного за час шлюбу, вирішено не було.
Оцінивши вказані доводи позивачки щодо недобросовісності набувачки майна – ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та враховуючи викладені норми матеріального права та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить таких висновків.
По-перше, оспорюваний договір був укладений ОСОБА_2 зі спливом майже одного року після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 . Наявний у матеріалах справи договір про поділ майна подружжя від 06.10.2023 містить перелік майна, набутого колишнім подружжям під час шлюбу та яке визнано останніми їх спільним сумісним майном. Частки у ТОВ "Ельф Системс" серед переліченого майна не зазначено. Об`єктивно, ОСОБА_3 , набуваючи частку у Товаристві, будучи обізнаною із вказаними обставинами, як це припускає позивачка, могла виходити з тих міркувань, що колишнє подружжя ще 06.10.2023 визначили перелік спільного сумісного майна, що було ними поділене, і вже майже рік колишнє подружжя не вчиняють дій, спрямованих на поділ іншого майна. 
Апелянт вірно посилається на те, що наявність між колишнім подружжям договору про поділ спільного майна не виключає можливості поділу іншого спільного майна, яке не було охоплено цим договором, проте, судова колегія зазначає, що позивачкою не доведено, що ОСОБА_3 було відомо про намір позивачки подавати позов про поділ майна чи інші обмеження, що ОСОБА_3 було відомо або повинно було бути відомо про наявність згоди чи незгоди колишньої дружини продавця за спірним договором або існування будь-яких повідомлень чи попереджень до неї. Тим паче, що позивачка так і не звернулась з позовом про поділ майна подружжя у справі №646/8514/24, а ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення доказів залишено без задоволення.
По-друге, на момент укладення оспорюваного договору у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містилося інформації про арешт корпоративних прав, були відсутні будь-які заборони на реєстраційні дії, тому об`єктивно не існувало жодних відомостей, які б могли свідчити про обмеження у праві ОСОБА_2 розпоряджатися часткою. Позивачем не доведено, що ОСОБА_3 було відомо про які-небудь законні обмеження прав ОСОБА_2 на відчуження частки.
По-третє, ОСОБА_2 надано до матеріалів справи копії розписок про отримання 01.04.2012 грошових коштів у позику громадянином України ОСОБА_5 1 300 доларів США від ОСОБА_2 , які були повернуті останньому 20.10.2022. Тобто, як вказує відповідач, кошти у борг були передані ним до укладення шлюбу, таким чином, кошти, які повернулися йому у жовтні 2022 році, є його особистими коштами, оскільки первісно набуті ним до моменту реєстрації шлюбу. ОСОБА_2 посилається на те, що саме за рахунок вказаних коштів було створено ТОВ "Ельф Системс". В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що наявність боргового документа в матеріалах справи не свідчить про те, що статутний капітал ТОВ "Ельф Системс" було створено виключно за особисті кошти ОСОБА_2 , а суд першої інстанції не перевірив достовірність наданих відповідачем 1 розписок, не було представлено їх оригінали, в судовому засіданні не було допитано позичальника - ОСОБА_5 ; судом першої інстанції не було досліджено причин тривалого неповернення грошових коштів та чи вчинялися відповідачем 1 будь-які дії до їх повернення. Судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що обставини достовірності наданих відповідачем 1 розписок, а також причин тривалого неповернення грошових коштів та вчинення відповідачем-1 дій для їх повернення не входять до предмета доказування у даній справі.
У спірних правовідносинах позивачка має довести, що, укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу частки, ОСОБА_3 діяла недобросовісно. Однак, у сукупності наведених доводів і досліджених доказів не вбачається недобросовісності ОСОБА_3 . Поведінка та дії ОСОБА_3 свідчать, що остання діяла відкрито, без жодних ознак приховування чи штучного ускладнення правочину, що узгоджуються з поняттям добросовісного набувача відповідно до правових позицій Верховного Суду. А доводи позивачки про зворотне ґрунтуються виключно на її припущеннях.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що судом першої інстанції не досліджено, чи було сплачено грошові кошти за набуту ОСОБА_3 частку у Товаристві, оскільки умовами договору купівлі-продажу передбачено, що грошові кошти сплачено покупцем до укладення договору. Разом з тим, сама по собі обставина невиконання умов договору щодо його оплати не є підставою для визнання договору купівлі-продажу частки Товариства недійсним.
Суд першої інстанції вірно встановив, що позивачкою не було доведено жодної з підстав недійсності правочину, передбачених Цивільним кодексом України: позивачка не оспорює цивільну дієздатність сторін договору; не заявляє про фіктивність або удаваність правочину; не стверджує, що договір порушує положення Цивільного кодексу України; не посилається на обман, насильство, помилку чи інші дефекти волі.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним ОСОБА_4 , яка разом з ОСОБА_2 в силу положень статті 60 Сімейного кодексу України є власниками спільного сумісного майна - частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Системс", є належним та ефективним способом захисту порушеного права.
У постанові від 16.01.2025 у справі №922/405/24 Верховним Судом зазначено, що пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним одним із подружжя, які є власниками спільного сумісного майна – частки у статутному капіталі товариства, є належним та ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя частки в спільному майні подружжя. Тобто, правовим наслідком недійсності договору купівлі-продажу буде відновлення права спільної сумісної власності позивача та відповідача 1.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у спірних правовідносинах після розірвання шлюбу 06.10.2023 позивачкою та відповідачем 1 укладено договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, яким визначено перелік такого майна; протягом майже року позивачкою не вчинялись дії щодо поділу іншого майна; позов у справі №646/8514/24 про поділ майна колишнього подружжя ОСОБА_4 подано так і не було. У даному випадку імовірне задоволення позовних вимог не призведе до реального захисту прав позивачки, оскільки не вирішить питання поділу майна.
Поза увагою апеляційного господарського суду не може залишитись встановлена судом першої інстанції обставина, що ТОВ "Ельф Системс" є українським підприємством оборонно-промислового сектору, включеним до переліку підприємств критичної інфраструктури (наказ Міністерства стратегічних галузей промисловості України №700-КВ від 15.04.2025), яке виконує державні завдання у сфері посилення протиповітряної оборони та забезпечення Сил оборони України спеціалізованими засобами. Необґрунтовані спроби втручання у діяльність підприємства оборонного призначення є неприпустимим у період воєнного стану. Крім того, безпідставне втручання у право власності добросовісного набувача є таким, що суперечить стандартам захисту права власності.
Оцінивши матеріали справи у сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у даному випадку порушень приписів статті 203 Цивільного кодексу України щодо вимог укладення правочинів та відсутність правових підстав недійсності правочину, наведених у статті 215 Цивільного кодексу України, що свідчить про безпідставність та недоведеність позовної вимоги про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ельф Систем" від 09 серпня 2024 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ельф Системс" від 09 серпня 2024 року.
Разом з тим, як зазначено вище, позивач просить визнати недійним договір купівлі-продажу від 09.08.2024, а дата наявного у матеріалах справи договору – 08.08.2024. І після надання копії вказаного договору ОСОБА_2 для долучення до матеріалів справи позивачка не уточнила позовні вимоги, а апеляційний перегляд не передбачає усунення неточностей позовної заяви.
Оскільки судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та акта приймання-передачі частки у статутному капіталі, у задоволенні позовної вимоги про скасування державної реєстрації суд першої інстанції вірно відмовив як похідної.
Крім того, колегією суддів апеляційного господарського суду перевірено, що у позовній заяві позивач просить скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС", а саме: реєстраційні записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну учасника або відомостей про таку особу від 12 серпня 2024 року. Проте, у матеріалах справи взагалі відсутні відомості щодо дати та підстави здійснення реєстраційних записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬФ СИСТЕМС". Отже, вимога про скасування реєстраційних записів у такому вигляді, в якому вона заявлена, є неконкретною та юридично невизначеною.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2026 у справі №922/925/25 – без змін.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати позивачки зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, покладаються на позивачку. 
Судові витрати ОСОБА_2 , заявлені ним до стягнення з позивачки відповідно до поданої до Східного апеляційного господарського суду заяви від 29.08.2025 у розмірі 256 000, 00грн, покладаються на ОСОБА_2 , оскільки під час апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.07.2025 про закриття провадження у справі, відповідач 1 займав хибну правову позицію про те, що спір між сторонами у справі не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. 
Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2026 у справі №922/925/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 06.07.2026.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.В. Плахов 

Суддя М.М. Слободін