ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/904/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А. 
розглянув апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хемича Олега Ігоровича
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2025 (повний текст рішення складено 25.12.2025, суддя І. М. Скапровська)
у справі № 909/904/25
за позовом Керівника Калуської окружної прокуратури, м. Калуш, в інтересах держави 
в особі Калуської міської ради, м. Калуш
до відповідача ФОП Хемича Олега Ігоровича
про стягнення для зарахування в дохід місцевого бюджету Калуської міської ради грошових коштів у сумі 1 096 558, 88 грн, у тому числі 775 980,75 грн - безпідставно збережених коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 253 673,71 грн - інфляційних втрат та 66 904,42 грн - 3% річних 

За участю представників:
від прокуратури – Цинайко Н.І.
від позивача – не з`явився
від відповідача – Дутка І.М. (в режимі відеоконференцзв`язку)

Господарський суд Івано-Франківської області у рішенні від 09.12.2025 ухвалив: - задоволити позов Керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради; - стягнути з ФОП Хемича Олега Ігоровича для зарахування в дохід місцевого бюджету Калуської міської ради 775 980,75 грн безпідставно збережених коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 253 673,71 грн - інфляційних втрат та 66 904,42 грн - 3 % річних; - стягнути з ФОП Хемича Олега Ігоровича на користь Івано-Франківської обласної прокуратури 13 158,70 грн судового збору.
Не погодившись із ухваленим рішенням місцевого господарського суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить суд: - скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2025 у справі № 909/904/25 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги керівника Калуської окружної прокуратури до Фізичної особи-підприємця Хемича Олега Ігоровича про стягнення для зарахування в дохід місцевого бюджету Калуської міської ради грошових коштів у сумі 1 096 558,88 грн, у тому числі 775 980, 75 грн – безпідставно збережених коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 253 673, 71 грн – інфляційних втрат та 66 904, 42 грн – 3% річних залишити без задоволення.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026, склад колегії з розгляду справи № 909/904/25 визначено: головуюча суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Хемича Олега Ігоровича, поданою на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2025 у цій справі. 
06.02.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 909/904/25.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що на момент початку будівництва об`єкта у 2017 році діяла стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка встановлювала обов`язок замовника будівництва брати участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом сплати пайової участі. Відповідач як замовник будівництва багатоквартирного житлового будинку був зобов`язаний сплатити відповідний пайовий внесок, при цьому такий обов`язок виникає безпосередньо із закону, а відсутність договору про пайову участь не звільняє забудовника від його виконання. Суд встановив, що будівництво об`єкта розпочато у 2017 році, а введено в експлуатацію 25.08.2022. Оскільки станом на 01.01.2020 об`єкт не був введений в експлуатацію, на спірні правовідносини поширювалися Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», які зберегли обов`язок замовника щодо сплати пайової участі. Відповідач не звернувся до міської ради для визначення її розміру, не уклав відповідного договору та не сплатив пайовий внесок до введення об`єкта в експлуатацію. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач без достатньої правової підстави зберіг кошти в сумі 775 980,75 грн, які підлягали перерахуванню до місцевого бюджету, а тому вони підлягають стягненню на підставі статті 1212 ЦК України як безпідставно збережені. Суд також визнав правильним розрахунок розміру пайової участі, здійснений із застосуванням показників опосередкованої вартості житла, чинних на момент введення об`єкта в експлуатацію, та у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання стягнув з відповідача 253673,71 грн інфляційних втрат і 66904,42 грн 3% річних.
Відповідач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що:
- суд першої інстанції помилково застосував ст.1212 ЦК України, оскільки Калуська міська рада у 2020 році не визначила та не надала відповідачу розрахунок пайової участі. За відсутності такого розрахунку юридичний факт, з яким закон пов`язує обов`язок сплати конкретної суми пайової участі не виник;
- розрахунок пайової участі був здійснений органом місцевого самоврядування лише у 2025 році на запит прокуратури з метою обґрунтування позову. Водночас, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» передбачав визначення розміру пайової участі протягом 2020 року. Оскільки розрахунок створено поза межами встановленого законом порядку та строків, він не може вважатися належним і допустимим доказом у справі;
- розрахунок пайової участі мав здійснюватися із застосуванням показників опосередкованої вартості житла, чинних на момент виникнення обов`язку щодо її визначення, тобто у 2020 році, а не на дату введення об`єкта в експлуатацію у 2022 році. Використання показника, затвердженого у 2022 році, призвело до безпідставного збільшення розміру стягнення. За розрахунками відповідача, у такому випадку сума пайової участі становила б 609 622,13 грн і відповідно меншими були б і інфляційні втрати та 3% річних;
- суд не врахував положення Порядку пайової участі, затвердженого Калуською міською радою, який передбачав для житлових будинків ставку 1,5% та спеціальну формулу розрахунку із використанням показника опосередкованої вартості житла без ПДВ;
- замовником будівництва виступав як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець. Сам факт наявності статусу ФОП не свідчить про виникнення господарських правовідносин. Усі документи щодо будівництва містять дані про відповідача саме як про фізичну особу. Тому спір щодо сплати пайової участі має цивільно-правовий характер і не належить до юрисдикції господарських судів, що є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, Калуською окружною прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається, зокрема, на таке:
- на момент виникнення спірних правовідносин законодавство покладало на замовника будівництва обов`язок брати участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та скасування ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», такий обов`язок був збережений у Прикінцевих та перехідних положеннях зазначеного Закону для об`єктів, введених в експлуатацію у відповідний період. Відповідач, будучи замовником будівництва, не звернувся до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі та не сплатив відповідні кошти до введення об`єкта в експлуатацію, чим порушив вимоги законодавства;
- оскільки відповідач не надав документів про кошторисну вартість будівництва та не звернувся за визначенням пайової участі у встановленому порядку, розрахунок правомірно здійснено на підставі показників опосередкованої вартості спорудження житла, чинних на момент введення об`єкта в експлуатацію;
- розрахунок пайової участі було здійснено Калуською міською радою, як уповноваженим органом, в межах наданих законом повноважень. Той факт, що документ підготовлений на запит прокурора, не впливає на його доказову силу, оскільки прокурор має законне право витребовувати необхідні документи для представництва інтересів держави. Відповідач не довів ані незаконності отримання цього доказу, ані його недостовірності чи необґрунтованості;
- матеріалами справи підтверджено, що відповідач здійснював будівництво як фізична особа-підприємець в межах своєї господарської діяльності. Види його зареєстрованої діяльності безпосередньо пов`язані з будівництвом та операціями з нерухомістю. Відтак, спір виник у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності та відповідає критеріям господарської юрисдикції, визначеним ст. 20 ГПК України. 
Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, заслухавши повноважних представників сторін, судова колегія встановила такі обставини: 
На підставі заяви Фізичної особи-підприємця Хемича Олега Ігоровича від 29.03.2017, Відділом у справах архітектури та містобудівного кадастру Калуської міської ради видано містобудівні умови та обмеження земельної ділянки для проєктування об`єкта «Будівництво багатоквартирного житлового будинку № 3 на вул. Драгоманова-Малицької у м. Калуші» (реєстраційний № 09/17 від 29.03.2017).
29.05.2017 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області за заявою замовника Хемича Олега Ігоровича зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № ІФ083171492350 щодо об`єкта «Будівництво багатоквартирного житлового будинку № 3 на вул. Драгоманова-Малицької у м. Калуші», що підтверджується відомостями Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Видом будівництва визначено нове будівництво. Будівництво здійснювалося на земельній ділянці площею 0,1881 га з кадастровим номером 2610400000:07:004:0024, цільове призначення якої – для іншої житлової забудови.
Відповідно до відомостей акта готовності об`єкта до експлуатації від 20.08.2022 (реєстраційний номер ЄДЕССБ: АС01:0984-1139-4931-2130), будівельні роботи виконувалися у період з червня 2017 року по серпень 2022 року. Зазначений об`єкт відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 віднесено до будинків багатоквартирної масової забудови (код 1122.1). Технічну інвентаризацію об`єкта 28.03.2022 проведено Фізичною особою-підприємцем Стецою У.Л.
У пунктах 10 та 11 акта готовності об`єкта до експлуатації від 20.08.2022 зазначено, що кошторисна вартість будівництва за затвердженою проєктною документацією становить 0 тис. грн, в тому числі витрати на будівельні роботи – 0 тис. грн, витрати на машини, обладнання та інвентар – 0 тис. грн. Також, у вказаному акті зазначено, що вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію, становить 0 тис. грн, в тому числі витрати на будівельні роботи – 0 тис. грн, витрати на машини, обладнання та інвентар – 0 тис. грн. 
У пункті 12 акта готовності об`єкта до експлуатації від 20.08.2022 замовником зазначено, що він звільняється від сплати коштів пайової участі на підставі пункту 13 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
Згідно з сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта № ІФ122220817642, виданим Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради 25.08.2022, кошторисна вартість будівництва об`єкта за проєктом становить 35 448,4 тис. грн. Зазначені відомості також містяться у листі Калуської окружної прокуратури від 02.08.2025 № 52-1222ВИХ-25, адресованому Калуській міській раді.
На підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 20.08.2022, Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради 25.08.2022 видано сертифікат № ІФ122220817642, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проєктній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.
Згідно з інформацією, зазначеною в сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта № ІФ122220817642, будівництво об`єкта завершено 05.08.2022, об`єкт прийнято в експлуатацію 25.08.2022, при цьому, його основні техніко-економічні показники становлять: площа забудови – 603,8 кв. м, площа житлового будинку – 3595 кв. м, загальна площа будівлі – 3595 кв. м, загальна площа квартир – 3323 кв. м, житлова площа приміщень – 1820,8 кв. м, загальна кількість квартир – 52.
Листами Калуської міської ради від 19.06.2025 № 3716/02-38/04 та від 11.07.2025 № 4373/02-38/04 Калуську окружну прокуратуру повідомлено, що Хемич Олег Ігорович до органу місцевого самоврядування з питання укладення договору про пайову участь не звертався, документів для визначення розміру пайової участі, у тому числі документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта та його техніко-економічні показники, не подавав, договір про пайову участь не укладався, а кошти пайової участі до місцевого бюджету не сплачувалися.
Листом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 14.07.2025 за № 9963/5/09-19-12-02-05 Калуську окружну прокуратуру повідомлено, що Хемич Олег Ігорович перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець з 19.03.2010, застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, а з 01.08.2023 є платником єдиного податку третьої групи за ставкою 5%.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, серед видів економічної діяльності ФОП Хемича О.І. зазначені, зокрема, інші спеціалізовані будівельні роботи, не віднесені до інших угруповань (КВЕД 43.99), інші роботи із завершення будівництва (КВЕД 43.39), а також купівля та продаж власного нерухомого майна (КВЕД 68.10).
Посилаючись на те, що ФОП Хемич Олег Ігорович як замовник будівництва об`єкта «Будівництво багатоквартирного житлового будинку № 3 по вул. Драгоманова-Малицької у м. Калуші» у період з 2017 по 2022 роки не звернувся до органу місцевого самоврядування для визначення розміру та сплати пайової участі, не уклав відповідного договору та не сплатив коштів пайової участі до бюджету Калуської міської територіальної громади до прийняття об`єкта в експлуатацію 25.08.2022, Калуська окружна прокуратура звернулась до суду в інтересах держави в особі Калуської міської ради з позовом про стягнення з ФОП Хемича О.І. безпідставно збережених коштів пайової участі у розмірі 775 980,75 грн, а також інфляційних втрат і трьох відсотків річних, нарахованих за період прострочення з 26.08.2022 по 11.07.2025, загалом на суму 1 096 558,88 грн, обґрунтовуючи позов положеннями ст. 1212 ЦК України.
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків:
До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту регулювалися приписами ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Відповідно до ст.40 вказаного Закону, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури такого населеного пункту шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Зазначеною статтею також передбачено, що порядок залучення, розрахунку розміру та використання коштів пайової участі встановлюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог закону. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.
01.01.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», пунктом 13 якого, статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" – виключено. 
Відповідно до п.2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. 
Встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Згідно з п. 3, 4 п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
У постанові від 28.05.2026 у справі № 922/1993/25 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями зазначеного Закону порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: - об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; - об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Відтак, у вказаних випадках, враховуючи вимоги пп. 3, 4 п. 2 п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Верховний Суд у постанові від 17.12.2024 у справі № 903/283/24 зазначив, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 звернула увагу на те, що законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено обов`язок замовника будівництва брати пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Розрахунок розміру пайового внеску є невід`ємною частиною відповідного договору, а сплата такого внеску мала здійснюватися до введення об`єкта в експлуатацію. Ухилення забудовника від укладення договору про пайову участь не припиняє встановленого законом обов`язку щодо сплати відповідних коштів. У такому випадку орган місцевого самоврядування має право вимагати їх стягнення як безпідставно збережених грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки замовник будівництва зберіг у себе кошти, які повинен був спрямувати на розвиток інфраструктури населеного пункту.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у правовідносинах, які виникли до законодавчих змін щодо скасування обов`язку укладення договору про пайову участь, належним та ефективним способом захисту прав органу місцевого самоврядування є звернення з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів.
Крім того, у постанові від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила питання застосування законодавства у часі щодо обов`язку сплати пайового внеску. У зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду наголосила, що розмір пайового внеску повинен визначатися відповідно до нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у замовника будівництва обов`язку щодо його сплати. Застосування законодавства, яке набрало чинності пізніше, зокрема на момент виявлення факту несплати такого внеску, не відповідає положенням ст.5 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з сертифікатом № ІФ122220817642 від 25.08.2022, виданим Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради замовнику - Фізичній особі-підприємцю Хемичу Олегу Ігоровичу, об`єкт «Будівництво багатоквартирного житлового будинку № 3 на вул. Драгоманова-Малицької у м. Калуші» прийнято в експлуатацію 25.08.2022; датою початку будівництва є червень 2017 року; датою завершення будівництва є 05.08.2022.
Отже, відповідач зобов`язаний був у 2020 році звернутися до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва і до введення об`єктів в експлуатацію сплатити пайові внески.
Однак, відповідач не звертався до Калуської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва. Кошти пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту забудовником (відповідачем) не сплачувалися. 
З огляду на зазначене, у зв`язку з несплатою забудовником коштів пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів пайової участі є порушеними, і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.
Колегія суддів враховує актуальну практику, зокрема висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 07.05.2026 у справі № 916/1281/25, за яким відповідач протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 мав звернутись до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва. Отримавши таку заяву позивач протягом 15 робочих днів повинен був надати відповідачу розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва, складений відповідно до вартості будівництва об`єкта, розрахованої виходячи з основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади на час здійснення такого розрахунку. Оскільки відповідач, у порушення норм пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», не звернувся до позивача з відповідною заявою, останній (або прокурор, діючи в інтересах держави в особі позивача) мав право самостійно визначити розмір пайової участі відповідно до вартості будівництва об`єкта, розрахованої виходячи з основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які діяли на час самостійного проведення такого розрахунку, але не пізніше введення об`єкта будівництва в експлуатацію.
У постанові від 21.05.2026 у справі № 916/67/25 Верховний Суд погодився з позицією місцевого господарського суду щодо здійснення розрахунку пайової участі з врахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла, на підставі нормативно-правових актів, чинних на час введення об`єкта будівництва в експлуатацію.
Судом першої інстанції встановлено, що прокурор здійснив розрахунок пайової участі на підставі приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» з врахуванням величини загальної площі житлового будинку, показників опосередкованої вартості спорудження житла, які діяли на момент введення об`єкта в експлуатацію (затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 17.02.2022 № 53), а також з врахуванням відсотку розміру пайової участі, встановленого рішенням Калуської міської ради від 29.11.2018 за № 1917.
Судом апеляційної інстанції перевірено наведений прокурором розрахунок та встановлено, що він є арифметично правильним.
З огляду на наведене, а також беручи до уваги, що відповідачем не подано належних і допустимих доказів виконання обов`язку зі сплати до органу місцевого самоврядування коштів пайової участі, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 775 980,75 грн як безпідставно збережених коштів.
Зазначений підхід до визначення розміру пайового внеску, який мав сплатити відповідач, на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент введення об`єкта в експлуатацію, відповідає правовому підходу Верховного Суду про визначення розміру безпідставно збережених коштів пайової участі на час введення об`єкта будівництва в експлуатацію.
Щодо вимог про стягнення 253 673,71 грн інфляційних втрат та 66 904,42 грн 3% річних, вони також підлягають задоволенню з врахуванням наведених вище обставин та правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.05.2022 у справі № 925/683/21. У зазначеній постанові зроблено висновок, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутого або збереженого майна у грошовій формі, нарахуванню підлягають 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а також сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Твердження апелянта про відсутність підстав для застосування ст. 1212 ЦК України спростовуються усталеною практикою Верховного Суду, відповідно до якої ухилення замовника будівництва від виконання встановленого законом обов`язку щодо укладення договору про пайову участь та сплати відповідних коштів не припиняє такого обов`язку і не позбавляє орган місцевого самоврядування права на їх стягнення як безпідставно збережених. 
Посилання скаржника на те, що органом місцевого самоврядування у 2020 році не було визначено розмір пайової участі, колегією суддів оцінюється критично, оскільки саме на відповідача покладався обов`язок звернутися із відповідною заявою, невиконання якого не може створювати для нього правових переваг. 
Доводи щодо неналежності розрахунку пайової участі, здійсненого у 2025 році, є безпідставними, оскільки такий розрахунок проведено уповноваженим органом у межах наданих повноважень, у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку, а його складення на запит прокурора не впливає на допустимість та доказову силу відповідного доказу. 
Заперечення апелянта щодо необхідності застосування показників опосередкованої вартості житла станом на 2020 рік спростовуються наведеними вище правовими висновками Верховного Суду, відповідно до яких у подібних правовідносинах розрахунок може здійснюватися з урахуванням показників, чинних на момент введення об`єкта в експлуатацію. 
Не заслуговують на увагу і доводи щодо застосування іншого розміру ставки пайової участі відповідно до рішень органу місцевого самоврядування, оскільки апелянтом не доведено неправильності здійсненого розрахунку. Так само безпідставними є доводи про неналежність спору до юрисдикції господарських судів, оскільки встановлені обставини свідчать, що відповідач здійснював будівництво в межах своєї підприємницької діяльності, а відтак, спір виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. 
Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є своєчасне вирішення спорів, а дотримання розумних строків розгляду справи є однією з основних засад судочинства незалежно від форми її розгляду.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження визначається з огляду на обставини справи з урахуванням, зокрема, її складності, поведінки учасників процесу та органів державної влади, а також значення предмета спору для заявника (рішення у справах «Савенкова проти України», «Папазова та інші проти України»).
Розумність строків залежить від об`єктивної необхідності для вчинення процесуальних дій і прийняття рішень із врахуванням зазначених критеріїв.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення судового захисту.
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Хемича Олега Ігоровича відмовити. 
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2025 у справі № 909/904/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області області.

Повний текст постанови складено 12.06.2026.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік