ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/4752/24	
за позовом Керівника Новомосковської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської селищної ради, смт. Черкаське Дніпропетровської області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина", м. Бориспіль 
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 425 182,50грн 
Суддя Євстигнеєва Н.М.
Секретар судового засідання Большакова А.О.
Представники:
Від прокуратури: Масенко А.О., прокурор відділу прокуратури, посвідчення №081882 від 18.08.2025
Від позивача: не з`явився
Від відповідача: Мартиненко А.М., ордер серії АХ №1219186 від 07.11.2024
С У Т Ь С П О Р У :
Керівник Новомосковської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської селищної ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить:
- визнати недійсною додаткову угоду №1 до договору №245 від 06.10.2023, укладеного між Черкаською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина"; 
- визнати недійсною додаткову угоду №2 до Договору №245 від 06.10.2023, укладеного між Черкаською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина";
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" на користь Черкаської селищної ради пеню та штраф у розмірі 425 182,50грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткові угоди №1,2 до договору поставки №245 від 06.10.2023 укладені за відсутності належного документального підтвердження об`єктивних обставин для продовження строку поставки товару за Договором, тобто з порушенням вимог підпункту 4 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", є недійсними. 
Вимога про стягнення з відповідача пені та штрафу мотивована неналежним виконанням зобов`язань щодо поставки товару відповідно до договору №245 від 06.10.2023.
Черкаська селищна рада надала письмові пояснення, в яких зазначає, що 24.11.2023 на її адресу надійшов лист від директора ТОВ "Дніпрошина", в якому з причин складної логістичної ситуації, викликаної страйками на польському кордоні, просив подовжити строк поставки товару за Договором до 15.12.2023. Черкаська селищна рада, вважаючи причину затримки поставки товару об`єктивною, уклала 24.11.2023 з ТОВ "Дніпрошина" Додаткову угоду № 1 до Договору, якою було продовжено строк поставки товару до 15.12.2023. У подальшому строк поставки товару за Договором було змінено Додатковою угодою № 2 до Договору на 20.12.2023. Додатковою угодою № 3 до Договору, 27.12.2023 було зменшено кількість товару до 128 штук автомобільних шин загальною вартістю 2 880 000, 00 грн. Ця сума фактично була сплачена Черкаською селищною радою на рахунок ТОВ "Дніпрошина" по факту отримання товару за видатковими накладними. Договір зі змінами, внесеними до нього додатковими угодами №1 та № 2 був виконаний відповідачем в повному обсязі, претензій зі свого боку Черкаська селищна рада не мала.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" надало відзив на позовну заяву, вказує, що додаткові угоди № 1 від 24.11.2023 та № 2 від 19.12.2023 укладені на підставі пп. 4 п. 19 Особливостей та пп. 4 п. 11.2. договору, підстави для їх визнання недійсними в судовому порядку відсутні. За результатами моніторингу процедури закупівлі, проведеного Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, в рамках якої укладено та виконувався Договір, опубліковано Висновок про відсутність порушень. За умови доведення прокурором та визнання судом недійсними додаткових угод, розрахунок штрафу та пені, на думку відповідача, має обраховуватись не від суми договору 5197500,00грн (з урахуванням поставок), а від суми договору 2880000,00грн, як вартості предмета закупівлі за договором. Отже, пеня може скласти 74880,00грн (2 880 000,00 x 0.1 x 26 : 100), а штраф – 201 600,00грн (2 880 000,00 x 7 %). Відповідач вважає, що підстави для стягнення пені та штрафу відсутні, адже товар поставлений у строк, визначений договором, з урахуванням додаткових угод №1 від 24.11.2023 та №2 від 19.12.2023.
Відзив на позовну заяву містить клопотання про зупинення провадження у справі № 904/4752/24 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 924/698/23.
Клопотання про зупинення провадження у справі мотивовано тим, що договором від 06.10.2023 № 245 не визначено місце виконання саме грошового зобов`язання, а тому територіальна юрисдикція такого спору має визначатись за загальним правилом, тобто за місцезнаходженням відповідача.
25.11.2024 прокурор надав відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримує повністю та заперечує проти зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 26.11.2024 зупинено провадження у справі № 904/4752/24 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у касаційному порядку судового рішення у справі №924/698/23.
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року поновлено провадження у справі №904/4752/24, призначено підготовче засідання на 18.05.2026.
15 травня 2026 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
18 травня 2026 року від прокуратури до суду надійшли пояснення.
Ухвалою господарського суду від 18.05.2026 закрито підготовче провадження у справі №904/4752/24; призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 08.06.2026. 
В додаткових поясненнях, які надійшли до суду 08.06.2026, відповідач просить, за умови доведення Прокурором та визнання судом недійсними додаткових угод, застосувати до нарахованої пені та штрафу положення ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
З 08.06.2026 оголошено перерву до 25.06.2026.
Від позивача 25.06.2026 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представника, мотивоване неможливістю прийняти участь у судовому засіданні.
Судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.
У судовому засіданні 25.06.2026 проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.
Заслухавши пояснення прокурора відділу прокуратури та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -
В С Т А Н О В И В:
06.09.2023 Черкаською селищною радою оголошено проведення відкритих торгів з особливостями (UA-2023-09-06-012558-a) на закупівлю "Шин автомобільних" з очікуваною вартістю закупівлі у розмірі 5 500 000,00 грн.
22.09.2023 уповноваженою особою Черкаської селищної ради затверджено протокол визначення переможця закупівлі.
За результатами проведення закупівлі, між Черкаською селищною радою (покупець) та ТОВ "Дніпрошина" (постачальник), укладений Договір про надання послуг з поточного ремонту №245 від 06.10.2023 (далі за текстом – Договір).
Відповідно до положень п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати (поставити) у власність Покупцю товар, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти та оплатити цей товар.
Предметом поставки за цим Договором є шини автомобільні, ДК 021:2015 34350000-5 Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності (надалі – Товар), згідно із Специфікацією (Додаток 1), що є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2. Договору).
Обсяги закупівлі Товару можуть бути зменшені, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Покупця (п. 1.3. Договору).
Покупець проводить закупівлю товарів у Постачальника в межах лімітів видатків відповідно до затвердженого кошторису доходів і видатків на 2023 рік (п. 1.4. Договору).
Згідно п. 3.2. договору визначено, що сума Договору становить 5 197 500,00 грн (п`ять мільйонів сто дев`яносто сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) в т.ч. ПДВ 866 250,00 грн.
Відповідно до п. 5.1. Договору, строк поставки товару: до 30.11.2023 включно.
Товар поставляється Покупцю за адресою: 51272, Україна, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське, вул. Лісна, буд. 24 (пункт 5.2. Договору).
Пунктом 7.3. Договору встановлено, що за порушення терміну виконання з Постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 % від вартості предмету закупівлі за кожний день прострочення, а за прострочення більш ніж 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % відсотків зазначеної вартості.
Приймання-передача Товару по кількості проводиться відповідно до товаросупровідних документів, по якості згідно документів, що підтверджують відповідність товару вимогам стандартів та вимогам Покупця. Зобов`язання по складанню необхідних накладних та актів покладається на покупця (пункти 5.4.-5.5. Договору).
Відповідно до Додатка 1 до Договору, кількість Товару становить 231 штуки: шини автомобільні марки А/шина 14.00-20 PETLAS PM 40 160/157F.
Відповідно до п. 10.1. Договору передбачено, що Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками Сторін та скріплення підписів печатками і діє до 31 грудня 2023 року, а по невиконаним зобов`язанням Сторін – до їх повного виконання.
Згідно п. 11.2. Договору істотні умови Договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім чітко визначених випадків, серед яких: 
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Покупця; 
4) продовження строку дії Договору та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат Покупця, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в Договорі.
Додатковою угодою №1 від 24.11.2023, Сторонами продовжено строк поставки товару до 15.12.2023 включно.
Додатковою угодою №2 від 19.12.2023, Сторонами продовжено строк поставки товару до 20.12.2023 включно
На виконання умов Договору Відповідач поставив і передав у власність Позивача Товар на загальну суму 2 880 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 2225 від 31.10.2023 на суму 540 000,00 грн. та № 2965 від 20.12.2023 на суму 2 340 000,00 грн.
Згідно з інформацією, розміщеною на єдиному веб-порталі використання публічних коштів https://spending.gov.ua, Черкаською селищною радою сплачено за товар на розрахунковий рахунок ТОВ "Дніпрошина" від 07.11.2023 суму у розмірі 540000,00 грн. та від 23.12.2023 суму у розмірі 2 340 000,00 грн., відповідно до видаткових накладних №2225 від 31.10.2023 та №2965 від 20.12.2023.
27.11.2023 за результатами моніторингу процедури закупівлі, в рамках якої укладено та виконувався Договір, опубліковано Висновок про відсутність порушень. 
Прокурор зазначає, що додаткові угоди № 1, 2 до Договору укладені за відсутності документального підтвердження об`єктивних обставин для продовження строку поставки товару за Договором, тому вбачає підстави для визнання Додаткової угоди № 1 від 24.11.2023 та Додаткової угоди № 2 від 19.12.2023 до Договору недійсними та стягнення з ТОВ "Дніпрошина" пені та штрафу за порушення строків виконання зобов`язань.
Прокурор посилається на порушення ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", підпункту 4 п. 19 Особливостей, та відповідно ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України.
Наведене і є причиною спору.
Предметом доказування у даній справі є з`ясування наявності/відсутності документального підтвердження об`єктивних обставин для продовження строку поставки товару за договором поставки; наявності/відсутності підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій за порушення строків поставки товару.
Здійснення закупівель в умовах воєнного стану врегульовано Законом України "Про публічні закупівлі" з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі" (Закон № 922-VІІІ), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 за № 1178.
Законом № 922-VІІІ встановлено правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальних громад, з метою забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції.
Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 922-VІІІ визначено, що договір про закупівлю-господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст.41 Закону № 922-VІІІ).
Правовідносини сторін у цій справі виникли з договору, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
За приписами ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Верховний Суд у постанові від 27.02.2024 у справі № 927/863/23 зазначив, що оскільки факт укладення договору за загальним правилом пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх істотних умов, важливим є визначення, які умови належать до числа істотних.
Істотними слід вважати умови, які є необхідними і достатніми для укладення договору. Перелік істотних умов безпосередньо залежить від виду конкретного договору. Істотною умовою договору у всіх без винятку випадках є умова про предмет договору. Істотними умовами також є умови, що прямо визначені в якості істотних нормами чинного законодавства, або хоча й не визначені прямо, однак є необхідними для договорів певного виду.
Крім того, істотними умовами є будь-які інші умови, відносно яких має бути досягнута згода на вимогу будь-якої сторони, тобто такі умови, за відсутності яких сторона, яка на них наполягає, не бажає укладати відповідний договір.
Верховний Суд у постанові від 30.01.2024 у справі № 907/811/21 зазначив, що для визначення, які умови, викладені у договорі, належать до числа істотних потрібно послуговуватися не лише загальним правилом про істотні умови договору (ч. 3 ст. 180 ГК України: предмет, ціна та строк дії), а й враховувати чи необхідною є та чи інша умова для договорів певного виду, чи є умова, відносно якої має бути досягнута згода на вимогу будь-якої сторони тощо.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Підставами виникнення зобов`язань, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).
За своєю правовою природою укладений між Черкаською селищною радою та ТОВ "Дніпрошина" правочин є договором поставки.
За ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За загальним правилом зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Аналогічне за змістом правило сформульоване і в ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі – ГК України), за яким суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Отже, з аналізу вказаних норм права вбачається, що змістом виконання зобов`язання є вчинення боржником на користь кредитора певної обумовленої дії (або утримання від її вчинення), яка і становить предмет зобов`язання. При цьому, така дія має чітко відповідати умовам договору, вимогам ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, що характеризує ознаку належності виконання зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (чинний на дату виникнення спірних відносин) за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Положення аналогічного змісту викладені в частині першій статті 712 Цивільного кодексу України.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Приписами статті 655 цього Кодексу визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
За приписом частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В установлений договором строк – до 30.11.2023 умови договору щодо поставки товару виконано не було.
Натомість, на адресу позивача ТОВ "Дніпрошина" надало лист від 20.11.2023 за вих. №1782, в якому повідомило, що у зв`язку з ускладненою логістикою, створився дефіцит автомобілів для доставки міжнародних вантажів з Туреччини, на підставі чого виникла об`єктивна необхідність продовжити строк поставки за Договором до 15.12.2023 без продовження строку дії договору.
Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Проте норми Закону України "Про публічні закупівлі", які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, є спеціальними щодо норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №926/3421/22).
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Відповідно до пункту 3-7 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі Особливості).
Відповідно до п. 18 Особливостей, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі, у тому числі за результатами електронного аукціону. 
Згідно з пунктом 19 Особливостей істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема:
продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (підпункт 4).
У разі внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, передбачених цим пунктом, замовник обов`язково оприлюднює повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю відповідно до вимог Закону з урахуванням цих особливостей.
Вказана правова норма передбачає за можливе внесення змін до договору про закупівлю, зокрема щодо продовження строку виконання зобов`язань у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження (постанови Верховного Суду від 05.09.2018 у справі № 910/21806/17, від 06.06.2023 у справі № 910/21100/21).
Тому під час дії спірного договору сторони могли змінити таку істотну умову як строк виконання зобов`язань шляхом його продовження, однак лише за наявності документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження (схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 907/811/21).
У роз`ясненні Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, що міститься у листі № 3304-04/69987-06 від 24.11.2020 "Щодо укладення, виконання, змін та розірвання договору про закупівлю" вказано, що внесення змін до договору про закупівлю у випадках, які передбачені Законом та умовами такого договору, має відбуватися шляхом укладання додаткової угоди, а також бути обґрунтованим та документально підтвердженим у спосіб, встановлений у договорі.
Відтак форма документального підтвердження обставин, що підтверджують причини внесення змін до договору, має бути передбачена у підписаному сторонами договорі.
У пункті 8.28 Постанови від 22.12.2022 у справі №916/3577/21 Верховний Суд звернув увагу, що підставою для зміни істотних умов договору, можуть бути лише обставини, що виникли після його підписання та впливають на виконання зобов`язання сторін за договором (див. схожий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.10.2018 у справі №910/23585/17).
Додаткові угоди № 1, 2 не містять посилань на об`єктивні обставини та належні докази на їх підтвердження, які б свідчили про неможливість своєчасного виконання ТОВ "Дніпрошина" зобов`язань за Договором.
Черкаською селищною радою повідомлено, що Додаткова угода № 1 від 24.11.2023 укладена у зв`язку з ускладненою логістикою, створенням дефіциту автомобілів для доставки міжнародних вантажів з Туреччини та блокуванням державного кордону з боку Польщі. 
Водночас, документів, які підтверджують факт наявності зазначених обставин не надано.
Крім того, Черкаською селищною радою взагалі не надано будь-яких документальних підтверджень щодо наявності об`єктивних обставин для продовження строку поставки до 20.12.2020 та укладення Додаткової угоди №2 до Договору. Вочевидь, лист ТОВ "Дніпрошина" жодним чином не може слугувати належним документальним підтвердженням наявності об`єктивних обставин для продовження строку поставки товару за Договором.
Таким чином, документи, що були надані ТОВ "Дніпрошина" до Черкаської селищної ради не є належним документальним підтвердженням об`єктивних обставин для продовження строку поставки товару та укладення Додаткової угоди №1 від 24.11.2023 та Додаткової угоди №2 від 19.12.2023 до Договору. 
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Дніпрошина" під час участі в закупівлі 13 вересня 2023 року подано тендерну пропозицію, відповідно до якої товариство погодилося з основними умовами договору про закупівлю, та з тим що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі, у тому числі за результатами електронного аукціону.
Замовником визначено кінцеву дату поставки товару саме до 30.11.2023.
У даному випадку строк поставки товару є істотною умовою Договору поставки №245 від 06.10.2023, оскільки, виходячи з вимог проекту договору, який є додатком №3 до тендерної документації, щодо вказаної вимоги мала бути досягнута згода на вимогу однієї із сторін (Замовника).
Щодо зазначеної істотної умови досягнуто згоди, що підтверджується вказаними документами у складі тендерної пропозиції ТОВ "Дніпрошина", а також підписаним сторонами Договором.
Відповідно до Розділу 5 Тендерної документації, Учасник, який подав тендерну пропозицію, вважається таким, що згодний з проектом договору про закупівлю, викладеним у Додатку 3 до цієї тендерної документації, та буде дотримуватися умов своєї тендерної пропозиції протягом строку, встановленого в п. 4 Розділу 3 до цієї тендерної документації. 
Пунктом 4 Розділу 3 тендерної документації визначено, що тендерні пропозиції вважаються дійсними протягом 120 (ста двадцяти) днів із дати кінцевого строку подання тендерних пропозицій. 
Відповідно до оголошення про закупівлю, Додатку №3 (проект договору) до тендерної документації та Договорі, строк поставки товару визначений датою 30.11.2023.
Враховуючи викладене, ТОВ "Дніпрошина" на момент участі у закупівлі та подальшому укладенні Договору було обізнано про строк поставки товару, визначений в оголошенні про закупівлю, Додатку №3 (проект договору) до тендерної документації та погодилось з відповідними умовами договору.
Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій.
Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.
Таким чином, Відповідач як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи з позивачем договір на поставку автомобільних шин (укладений відповідно до відкритих торгів), джерелом фінансування якого є бюджетні кошти, зі встановленим строком виконання, мав оцінити можливість вчасного виконання договору, ризики та негативні наслідки для себе та контрагента по договору у зв`язку з невиконанням зобов`язань в строк. 
ТОВ "Дніпрошина" засвідчило можливість поставки товару у визначений Договором строк (до 30.11.2023), усвідомлювало, що зобов`язання повинно бути виконано у короткий строк (протягом 53 днів) та погодилось з відповідальністю за порушення строків поставки товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила (Постанови Верховного Суду від. 18.06.2021 у справі №927/491/19 від 18.01.2022 у справі 910/15786/21).
При цьому, закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин (відповідна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у Постановах у справах № 911/537/19, № 916/1921/18, №926/708/18, № 910/5573/19, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).
Таким чином, будь-яке внесення змін до істотних умов договору розуміється законодавцем не як правило, а як виняткова, виключна ситуація, зумовлена непередбачуваними для сторін під час укладення договору обставинами. 
Крім того, відповідно до інформації з офіційного сайту Державної прикордонної служби України за посиланням https://dpsu.gov.ua/ua/news/na-kordoni-z-boku-polshchi-uskladneno-ruh-dlya-vantazhivok-cherez-strayk-polskih-pereviznikiv/) вбачається, що ускладнення руху для вантажівок на кордоні з Польщею розпочалось 06.11.2023 (фактично через місяць від дати укладення Договору) та лише на 3 пунктах пропуску "Ягодин-Дорохуськ", "Краківець-Корчова", "Рава-Руська-Хребене".
Відповідно до статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14).
Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у даному випадку відповідачем не наведено, відповідних доказів не надано.
Відповідно до пунктів 8.1-8.4 договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).
Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв`язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн. 
В силу ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності 18.12.2014 (далі -Регламент).
Відповідно до пункту 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Отже по кожному окремому договору сторони повинні отримати сертифікат про форс-мажорні обставини.
За загальним правилом, форс-мажор не звільняє від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.
Якщо буде доведено, що порушення зобов`язання відбулось у зв`язку з непереборними обставинами (наприклад, у зв`язку з руйнуванням приміщень, неможливістю доставити товар на певну територію, знищенням майна і т.д.) сторона буде звільнена від відповідальності. Якщо таких обставин сторона довести не зможе, то буде нести відповідальність на загальних засадах.
Проте, на підтвердження наявності форс-мажорних обставин та наявності підстав для продовження строку поставки товару за Договором ТОВ "Дніпрошина" не надало жодних документів, передбачених п. 8.3. Договору.
З огляду на те, що під час укладення Договору ТОВ "Дніпрошина" було обізнано про логістичну ситуацію на ринку товарів, відповідно була відсутня істотна зміна обставин у розумінні ст. 652 ЦК України.
Статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачені основні принципи здійснення публічних закупівель, а саме: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Максимальна економія публічних коштів та ефективність їх використання забезпечується шляхом конкурентного визначення постачальника товарів і послуг, виконання робіт.
Дії сторін Договору щодо необґрунтованого продовження строку виконання робіт шляхом укладення Додаткових угод №№ 1,2 суперечать меті Закону України "Про публічні закупівлі". Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції.
Таким чином, укладення додаткових угод про продовження строків виконання зобов`язань, жодним чином не відповідає принципам добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності.
Укладення оспорюваних додаткових угод до Договору щодо продовження строків виконання зобов`язань за Договором за відсутності для цього документально підтверджених об`єктивних обставин, у т.ч. обставин непереборної сили, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання Договору. А можливість зміни строків надання послуг внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі".
Відповідний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду, зокрема, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 15.03.2018 у справі № 910/4474/17, від 25.06.2019 у справі № 913/308/1812, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 01.06.2020 у справі № 913/368/19,від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 19.08.2020 у справі № 925/47/19, від 09.09.2020 у справі № 921/524/18 та інших.
Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відтак для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач у справі за загальним правилом повинен довести, що такий правочин у момент його укладання суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Враховуючи, що Додаткові угоди № 1 та №2 до Договору укладені з порушенням вимог підпункту 4 п. 19 Особливостей, то відповідно до ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України, вони підлягають визнанню недійсними.
При цьому, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного суду від 27.11.2018, справа № 905/1227/17, оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову (п.п. 55, 82 Постанови).
Згідно з приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У випадку визнання Судом недійсною додаткової угоди до Договору, вона не породжує правових наслідків для сторін, строком поставки товару має бути первинний строк, визначений у Договорі від 06.10.2023, а з відповідача мають бути стягнуті пеня та штраф за Договором.
Відповідно до позиції Верховного Суду у Постанові від 06.11.2024 у справі №904/3936/23 у аналогічних правовідносинах, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що визнання недійсною безпідставно укладеної додаткової угоди до Договору щодо продовження строків виконання робіт/надання послуг/поставки товарів та стягнення штрафних санкцій є належним та ефективним способом захисту інтересів держави.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору у розмірі 425 182,50грн суд зазначає таке.
Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).
Прострочення зобов`язання - це невиконання зобов`язання однією із сторін (кредитором чи боржником) у певний строк (п.50 постанови Верховного Суду від 24.02.2025 у справі №904/3385/24.
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 7.3. Договору передбачено, що за порушення терміну виконання з Постачальника стягується пеня в розмірі 0,1 % від вартості предмету закупівлі за кожний прострочений день, а за прострочення більш ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується штраф в розмірі 7 % від зазначеної вартості. Сплата пені не звільняє Сторону від виконання прийнятих на себе зобов`язань по Договору.
Прокурор надав розрахунок стягуваної суми штрафних санкцій за порушення строків поставки товару, зазначає таке.
Ціна послуг, згідно з п. 3.2. Договору становить 5 197 500,00 грн.
Відповідно до п. 5.2. Договору, строк поставки Товару: до 30.11.2023 року включно. Відповідно до видаткової накладної № 2225 від 31.10.2023, у строк визначений п. 5.2. Договору ТОВ "Дніпрошина" поставило товар на суму 540 000,00 грн.
В подальшому, 20.12.2023 ТОВ "Дніпрошина" поставлено товар на суму 2 340 000,00 грн. (видаткова накладна №2965 від 20.12.2023).
Додатковою угодою №3 від 27.12.2023 Сторонами узгоджено зменшення обсягу закупівлі до 2 880 000,00 грн.
Таким чином, 0,1 відсотка від вартості предмету закупівлі, що було не поставлено в строк складає якої складає (5 197 500,00/ 100) * 0,1 = 5197,5 грн.
Отже, здійснене прострочення виконання зобов`язань за Договором:
- на 19 календарних днів з 01.12.2023 по 20.12.2023 на суму:
5 197 500,00– 540 000,00 = 4 657 500,00 грн, 0,1 відсотка від якої складає 4657,50 грн.
Сума пені за прострочення виконання зобов`язання складає: 4657,5 * 19 = 88 492,50 грн;
- на 6 календарних днів з 21.12.2023 по 27.12.2023 на суму:
4 657 500,00 – 2 880 000,00 = 1 777 500,00 грн., 0,1 відсотка від якої складає 1 777,50грн.
Сума пені за прострочення виконання зобов`язання складає: 1 777,00 * 6 = 10 665,00 грн.
Загальна сума пені за прострочення виконання зобов`язання складає: 88 492,50 + 10 665,00 = 99 157,50 грн.
Крім того, пунктом 7.3. Договору визначено, що за прострочення більш ніж 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % відсотків вартості предмета закупівлі.
Сума штрафу складає: ((5 197 500,00 - 540 000,00)/ 100) * 7 = 326 025,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню складає: 99 157,50 + 326 025,00 = 425 182,50 грн.
Перевіркою наданого прокурором розрахунку штрафних санкцій помилок не виявлено.
Отже, вимога прокурора про стягнення штрафу та пені визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
За викладених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсягу.
В запереченнях на позовну заяву відповідач посилався на те, що договором від 06.10.2023 № 245 не визначено місце виконання саме грошового зобов`язання, а тому територіальна юрисдикція такого спору має визначатись за загальним правилом, тобто за місцезнаходженням Відповідача.
Суд не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на правову позицію Верховного Суду у складі у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, яка викладена у постанові від 03 квітня 2026 року у cправі № 924/698/23 (п.21).
Статтею 29 ГПК України визначено правила альтернативної територіальної підсудності.
Право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина 1 статті 29 ГПК України).
За змістом положень частини 5 статті 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Аналіз зазначеної норми процесуального закону свідчить про те, що нею встановлено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності: 1) якщо спір виник із договору, в якому визначено місце виконання; 2) якщо спір виник із договору, в якому не визначено місце його виконання, проте з огляду на специфіку врегульованих ним правовідносин виконувати такий договір можливо лише в певному місці.
У питанні, який позов може пред`являтися за територіальною підсудністю за вибором позивача, законодавець керується тим, що це позов у спорі, що виник із договору, який відповідає певним ознакам (у ньому визначено місце виконання або його можливо виконати лише в конкретному місці).
Обмежень про те, що зазначений спір має бути виключно спором про виконання цього договору, частина 5 статті 29 ГПК України не містить.
Натомість саме місце пред`явлення позову у спорі, що виник із договору, законодавець визначає за вибором позивача за місцем виконання відповідного договору.
Таким чином, для застосування встановленого частиною 5 статті 29 ГПК України правила альтернативної територіальної підсудності спір між сторонами має бути таким, що виник із договору, однак не обов`язково спором про його виконання.
За умовами пункту 5.2. договору Товар поставляється Покупцю за адресою: 51272, Україна, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське, вул. Лісна, буд. 24.
Отже, спір підлягає розгляду в Господарському суді Дніпропетровської області.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих штрафу та пені у відповідності до вимог статті 551 ЦК України.
За приписами частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).
При цьому чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 убачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.
Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.
За приписом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Визначаючи розмір вимог, що підлягають стягненню на користь позивача, суд також керується нормативними приписами статті 3 ЦК України, згідно з якою одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
За частинами першою, третьою статті 13 цього Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що безпосередньо передбачено частиною третьою статті 509 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Надаючи оцінку розміру заявленої до стягнення пені та штрафу, суд приймає до уваги те, що поставка товару відбулася з порушенням строків. Натомість, під час участі в закупівлі 13 вересня 2023 року відповідачем подано тендерну пропозицію, відповідно до якої товариство погодилося з основними умовами договору про закупівлю, та з тим що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі, у тому числі за результатами електронного аукціону.
Укладаючи Договір, відповідач засвідчив можливість поставки товару у визначений Договором строк (до 30.11.2023), усвідомлював, що зобов`язання повинно бути виконано протягом 53 днів та погодився з відповідальністю за порушення строків надання послуг. Відповідно до інформації з офіційного сайту Державної прикордонної служби України за посиланням https://dpsu.gov.ua/ua/news/na-kordoni-z-boku-polshchi-uskladneno-ruh- dlya-vantazhivok-cherez-strayk-polskih-pereviznikiv/) вбачається, що ускладнення руху для вантажівок на кордоні з Польщею розпочалось 06.11.2023 (фактично через місяць від дати укладення Договору) та лише на 3 пунктах пропуску "Ягодин-Дорохуськ», "Краківець-Корчова", "Рава-Руська-Хребене". Проте, про ускладнену логістику відповідач повідомив Черкаську селищну раду лише 24.11.2023. Крім того, загальновідомі обставини блокування пунктів-пропусків на кордоні з Польщею не є обставиною для продовження строків виконання зобов`язань за Договором, оскільки товариством не надано жодного документального доказу на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між блокуванням пунктів-пропуску в Польщі та неможливістю виконати зобов`язання у строки встановлені Договором. Загальновідомим є факт, що Україна має сухопутний кордон з сімома країнами, в тому числі зі Словаччиною, Угорщиною, Румунією, Молдовою, які знаходяться географічно ближче до Туреччини (країна виробник товару за Договором) ніж Польща. Обрання постачальником неоптимального маршруту поставки товару в об`їзд вищезазначених країн вочевидь не може вважатися об`єктивною документально підтвердженою обставиною для продовження строків виконання зобов`язань за Договором.
З огляду на викладене, незначний розмір нарахувань - 8,18% від загальної суми поставки (425182,5грнх100/5197500,00грн - загальна сума поставки), суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення пені, яка нарахована у розмірі 425182,5грн.
Щодо представництва прокурором інтересів держави у спірних відносинах.
В силу приписів частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно із частиною третьою статті 41 ГПК України, у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру" (чинною на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 2 частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України визначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). 
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. 
Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто, під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).
У пункті 55 постанови від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.
Суд враховує і те, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 зі справи №904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 зазначено про те, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган, як така сторона, може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу, як сторони правочину, має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20, від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Зазначені правові висновки були підтримані Верховним Судом у постановах від 07 березня 2024 року у cправі № 910/401/23, від 24.05.2023 у справі № 927/366/22.
Черкаська селищна рада, як сторона спірного договору та як розпорядник бюджетних коштів, є належним позивачем у спорі про визнання недійсною додаткових угод та стягнення неустойки.
Державний та місцеві бюджети є однією з головних ланок фінансової системи нашої країни, за рахунок якої забезпечується виконання покладених на неї функцій. При цьому виконання державного та місцевих бюджетів за видатками реалізується у більшій своїй частині завдяки здійсненню закупівель товарів, робіт та послуг. Завдяки чіткому та ефективному функціонуванню бюджетної сфери забезпечуватиметься й належне фінансування господарської та соціальної сфери, зокрема, своєчасно виплачуватиметься заробітна плата, пенсії, стипендії та інші платежі, бюджетні кошти використовуватимуться за цільовим призначенням. Тільки належне дотримання всіма учасниками бюджетних відносин законодавчих норм та своєчасне поновлення порушених державних інтересів у цій сфері сприятиме ефективному функціонуванню усієї бюджетної системи України.
Неналежне виконання зобов`язань за Договором, необґрунтоване укладення додаткових угод про продовження строків поставки товару порушує інтереси держави та не відповідає інтересам Черкаської селищної територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області.
У даному випадку порушенням інтересів держави та Черкаської селищної територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області є те, що ТОВ "Дніпрошина" порушило строки виконання зобов`язань за Договором поставки товару, що призвело до порушення принципів здійснення публічних закупівель, а саме добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності та призвело до неефективного використання бюджетних коштів.
Звернення прокурора до суду спрямовано на задоволення суспільної потреби у встановленні законності при вирішенні такого значимого питання як раціональне та максимально ефективне витрачення бюджетних коштів, що здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства.
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди тощо.
Частиною 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.
Згідно з ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, в тому числі, судового захисту прав місцевого самоврядування.
Статтею 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
На території смт. Черкаське органом місцевого самоврядування є Черкаська селищна рада. Як зазначалося вище, закупівлю послуг передбачено здійснити за кошти місцевого бюджету Черкаської селищної територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області.
Враховуючи, що розпорядником бюджетних коштів та Стороною за Договором є Черкаська селищна рада, то органом, уповноваженим здійснювати функції захисту інтересів територіальної громади у зазначених правовідносинах є Черкаська селищна рада.
Варто зазначити, що дійсно інтереси держави повинні захищати насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, в тому числі шляхом оскарження незаконних судових рішень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Проте, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних
повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного королівства" суд проголосив, що засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Невиконання органами покладених на них повноважень спотворює мету їх створення та суперечить інтересам держави. Така позиція прокурора повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 22.08.2018 у справі №807/62/16.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 сформульовано висновок, зокрема, про те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Обставини щодо бездіяльності компетентного органу повинні бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.
Процедура, передбачена абзацами 3 і 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження такого захисту.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц).
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. 
З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави, Новомосковською окружною прокуратурою за вих. №62-1108вих-24 від 27.02.2024 був направлений запит, в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", до Черкаської селищної ради з вимогою надати інформацію про вжиті або заплановані заходи, спрямовані на усунення виявлених порушень законодавства. 
У відповідь селищною радою намірів про вжиття заходів не повідомлено. 
В подальшому Новомосковською окружною прокуратурою за вих. №62-1935вих-24 від 03.04.2024 та №62-4583 від 28.08.2024 були направлені повторні запити до Черкаської селищної ради з вимогою надати інформацію про вжиті або заплановані заходи, спрямовані на усунення виявлених порушень законодавства.
У відповідь Черкаською селищною ради аналогічно не повідомлено про вжиття заходів.
Орган місцевого самоуправління на момент пред`явлення цього позову не повідомив прокурора про наміри ініціювання проведення перевірки, службового розслідування, звернення до суду та про будь-які інші конкретні, дієві заходи з метою недопущення порушення інтересів держави.
Тому Черкаська селищна рада фактично усунулась від реалізації повноважень по захисту інтересів територіальної громади, виконання функцій управління об`єктами комунальної власності.
Під час розгляду даної справи селищна рада позовні вимоги прокурора не підтримала, лише вказала, що причина затримки поставки товару була об`єктивною.
Із врахуванням зазначеного, наявні підстави для звернення прокурора до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Черкаської селищної ради.
Отже, прокурором пред`явлено позов з дотриманням процедури передбаченої статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у розмірі 2422,40грн, на відповідача судовий збір у розмірі 7524,59грн.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Керівника Новомосковської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина", про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 425 182,50грн – задовольнити. 
Визнати недійсною додаткову угоду №1 до договору №245 від 06.10.2023, укладеного між Черкаською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина".
Визнати недійсною додаткову угоду №2 до Договору №245 від 06.10.2023, укладеного між Черкаською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина".
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (ідентифікаційний код 41676522; вул. Шевченка, буд.100А, м. Бориспіль, Київська область, 08301) на користь Черкаської селищної ради (ідентифікаційний код 21927787; вул. Лісна, будинок 24, смт. Черкаське, Новомосковський район, Дніпропетровська область, 51272) пеню та штраф у розмірі 425 182,50грн.
Стягнути з Черкаської селищної ради ідентифікаційний код 21927787; вул. Лісна, будинок 24, смт. Черкаське, Новомосковський район, Дніпропетровська область, 51272) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UA228201720343160001000000291 в ДКСУ в м. Київ, код за ЄДРПОУ 02909938, код класифікації видатків бюджету -2800) судовий збір у розмірі 2422,4грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (ідентифікаційний код 41676522; вул. Шевченка, буд.100А, м. Бориспіль, Київська область, 08301) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UA228201720343160001000000291 в ДКСУ в м. Київ, код за ЄДРПОУ 02909938, код класифікації видатків бюджету -2800) судовий збір у розмірі 7524,59грн.
Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне рішення складено 29.06.2026

Суддя Н.М. Євстигнеєва