справа № 399/64/26
провадження № 2/399/368/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року смт Онуфріївка
Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді – Шульженко В.В.,
при секретарі судового засідання – Москаль Т.В.,
за участі представника позивача, адвоката Олійник Л.М.,
розглянувши і відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-
встановив:
позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 99 988 доларів США 00 центів.
В обґрунтування позову зазначив, що 24.12.2025 р. між сторонами виникла домовленість про те, що Позивач надає Відповідачу, як власнику складеного капіталу фермерського господарства «Майгорове» (Код ЄДРПОУ 38542292) грошові кошти в розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, за частку у складеному капіталі ФГ «Майгорове», розмір якої становить 50 % у складеному капіталі ФГ «Майгорове».
На підтвердження отримання грошових коштів відповідач 24.12.2025 написав власноручно розписку, що він отримав за частку у складеному капіталі ФГ «Майгорове», розмір якої становить 50 % у складеному капіталі ФГ «Майгорове» в розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США.
Але під час оформлення документів з`ясувалося що відповідно до акта приймання-передачі частки у складеному фермерському господарстві «Майгорове» (Код ЄДРПОУ 38542292) номінальна вартість 50 % у складеному капіталі ФГ «Майгорове» становить 500 гривень, або ж 12 доларів США. (Курс долару по відношенню до гривні станом на 25.12.25 складав 42,15).
Таким чином, грошові кошти в розмірі 99 988 доларів США 00 центів, які належали позивачу, набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України.
Наводив положення ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зазначав, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу.
Зазначав, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У ч.1 ст. 202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Позивач посилався на судову практику - у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Зазначав про кондикційні зобов`язання, які виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».
У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України. Вказане підтверджується позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 25.03.2020 року (справа №537/4259/15-ц). Разом з тим, загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підстави ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. З огляду ст. 1212 ЦК України суб`єктами в кондикційному зобов`язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов`язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, набувач майна, який виступає боржником, але станом на час вирішення по суті кондикційної вимоги може й не володіти майном у натурі, адже ч. 2 ст. 1213 ЦК України передбачає обов`язок набувача в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Особливістю матеріального об`єкта кондиційного зобов`язання є його універсальність таким об`єктом може бути будь-яке майно: як індивідуально-визначене, так і визначене родовими ознаками, у тому числі й грошові кошти.
Таким чином, наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку ст. 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 23 березня 2016 р. у справі N 6-2978цс15, а також у постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 р. у справі № 3-11гс15, від 25 березня 2015 р. у справі № 3-5гс15, від 22.01.2013 р. № 5006/18/13/2012, від 24.09.2014 р. у справі № 6-122цс14, у постановах Вищого господарського суду України від 02 липня 2012 року у справі № 5006/18/13/2012, від 15.03.2017 р. у справі № 910/10308/15.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14- 53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Ухвалою суду від 02.02.2026 відмовлено у відкритті провадження у справі (а.с.20-21).
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 26.03.2026 вищезазначену ухвалу суду скасовано та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.63-65).
Ухвалою суду від 09.04.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву (а.с.72).
Ухвалою суду від 23.04.2026 постановлено про розгляд справи в режимі відеоконференції за участі представника позивач з власних технічних засобів через електронний суд.
Ухвалою суду від 09.06.2026 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі з підстав зазначених у ньому, просила позов задовольнити. Додала, що майнове право позивача порушене. Правова підстава на отримання відповідачем зазначених грошей виникла 24.12.2025 і цього ж дня вона відпала. Наголошувала на тому, що отримані відповідачем гроші є безпідставно отримані, що є кондикційним грошовим зобов`язанням. Додала, що раніше існувала домовленість між позивачем та відповідачем, яка так і не трансформувалася у договірні відносини, після чого виник якийсь обман, і сторони змінили (анулювали) ці домовленості та зійшлися на договорі у складеному капіталі. Тому, на підтвердження отримання грошових коштів відповідачем була написана розписка, при цьому правових підстав для отримання грошей, не було. Тобто, відповідач гроші отримав безпідставно. І у позивача не було підстав для передачі цих грошових коштів, але вони передані, оскільки спочатку були передані грошові кошти, а потім з`ясовані обставини. Це все відбувалося 24.12.2025 р. Гроші були передані до підписання договору. Договір купівлі-продажу та інші документи кореспондуються між собою. Представнику позивача невідомо чи звертався позивач до правоохоронних органів. 500,00 грн це договірна вартість, яку визначили сторони, яка може як співпадати так і не співпадати. Про ціну договору дійшли в усній формі, а правова природа 100 000 доларів – безпідставно отримані грошові кошти.
Представнику позивача невідомі обставини щодо майна товариства та його балансової вартості та що з цього майна відійшло у власність позивачу за укладеним договором. Укладений договір є чинний, ніким не оскаржувався в судовому порядку. Позивач його читав та підписав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, жодних заяв, клопотань до суду не подав.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
З метою виконання вимог підготовчого провадження, у т.ч. п.5 ч.2 ст. 197 ЦПК України, в підготовчому судовому засіданні судом з`ясовано у представника позивача, що оцінка майна/майнових прав, які позивачем купувалися та входять до 50% складеного капіталу, не проводилася. Не проводився і опис майна, та останнє не передавалося, лише придбано 50% складеного капіталу господарства, яке складає 500,00 грн.
На запитання суду, що входить у 50% складеного капіталу, яку придбав позивач, представник зазначала, що це різні правовідносини та до предмету спору не відносяться. З балансом підприємства, його активом та пасивом позивач ознайомлювався лише за даними бухгалтерського та податкового обліку.
Представник позивача додала, що до позовної заяви додані усі документи, якими сторона позивача обґрунтовує та доводить свої вимоги.
Із копії розписки від 24.12.2025 (а.с.10) судом встановлено, що оригінал останньої знаходиться у позивача, відповідач отримав від позивача грошові кошти за частку в складеному капіталі фермерського господарства «Майгорове», код ЄДРПОУ 38542292, в розмірі 50% в сумі 100000,00 доларів США. Розрахунок проведений в повному обсязі, претензій відповідач не мав.
Із копії акта приймання - передачі частини частки у складеному капіталі ФГ «Майгорове» (код ЄДРПОУ 38542292) від 24.12.2025 (а.с.11) судом встановлено, що ОСОБА_2 , інтереси якого представляла ОСОБА_3 на підставі довіреності, як власник, якому належить частка розміром 100% у складеному капіталі ФГ «Майгорове», код ЄДРПОУ 38542292, продавець, та ОСОБА_1 , покупець-1, та ОСОБА_4 , покупець-2, у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу частини частки у складеному капіталі ФГ «Майгорове», договору купівлі-продажу частини частки у складеному капіталі, склали вказаний Акт приймання-передачі про, зокрема, що ОСОБА_2 передав від належної йому 100% частки у складеному капіталі ФГ «Майгорове», що становить 1000,00 грн, частину частки у розмірі 50% номінальною вартістю 500,00 грн, а ОСОБА_1 прийняв частину частки ОСОБА_2 у розмірі 50 % номінальною вартістю 500,00 грн (п.1 акта).
Інші 50% у складеному капіталі прийнято від відповідача, ОСОБА_4 за ту ж саму вартість (п.2).
Сторони не мали матеріальних претензій один до одного у зв`язку з передачею зазначеної у акті частини частки у складеному капіталі фермерського господарства (п.3 акта).
Справжність підписів сторін засвідчено нотаріально 25.12.2025.
Судом встановлено, що ФГ «Майгорове», код за ЄДРПОУ 38542292, знаходиться за адресою вул. Набережна, 42 сел. Онуфріївка Кіровоградської області, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30.01.2013 р., має види економічної діяльності – вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); лісопильне та стругальне виробництво; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля іншими товарами господарського призначення. Розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) – 1000 грн, керівником є ОСОБА_1 (а.с.18-19), посада Голова ФГ з 25.12.2025, представник ОСОБА_4 (а.с.18-19).
Із копії договору купівлі-продажу частини частки у складеному капіталі ФГ «Майгорове», код ЄДРПОУ 38542292 від 24.12.2025 (а.с.107-108) судом встановлено, що ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 , продавець, та ОСОБА_1 , покупець-1 та ОСОБА_4 покупець-2, сторони, уклали вказаний договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ФГ «Майгорове», код ЄДРПОУ 38542292, складений капітал 1000, 00 грн, про те, що продавець, тобто відповідач у справі, передав покупцеві – 1, тобто позивачу, частину частки у складеному капіталі господарства, номінальна вартість якої становить 500,00 грн, розмір якої становить 50 % у складеному капіталі господарства, надалі частина частки, а покупець – 1 приймає частину частки і сплачує продавцю 500,00 грн, що є ціною.
За вказаним договором інша частка продана ОСОБА_4 (п.2 договору).
Частина частки, що продається належать продавцю на підставі Статуту господарства, які внесені повністю і до цього часу нікому не продані, не подаровані, не закладені, в спорі та під забороною не перебувають, прав на неї треті особа не мають. Про характер діяльності та про фінансовий стан справ господарства, на момент укладення вказаного договору покупці належним чином повідомлені. Покупець – 1 сплатив суму 500,00 грн шляхом передачі готівкових коштів в день підписання договору. Продавець втрачає всі права та обов`язки щодо відчужуваної частини складеного капіталу господарства, що були обумовлені статутом. Разом з переходом права власності на визначену частку до покупця-1 переходять всі права та обов`язки, що належали продавцеві у зв`язку з правом на частку, передбачені статутом ти чинним законодавством. Право власності покупця-1 на майно виникло з моменту підписання вказаного договору, а продавець заявив на передачу часток у складеному капіталі на користь покупців і переходом до останніх права власності на частки у складеному капіталі продавця.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
За положеннями ЗУ «Про Фермерське господарство»:
Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України (ст. 1).
До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (ст. 19).
Як видно, складений капітал у вказаній статті закону застосовується як синонім поняття «майно фермерського господарства». Відтак, до складеного капіталу можуть входити: будівлі; споруди; облаштування; матеріальні цінності; цінні папери; продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності; одержані доходи; інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом; право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність); грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.
Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про Фермерське господарство» майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом. Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод.  Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства.
Фермерське господарство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах майна, яке є власністю фермерського господарства (ст. 21).
Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (ст.22).
Тобто, складений капітал - це сукупність вкладів (коштів, майна) учасників чи засновників, що формується для забезпечення діяльності товариства. Його розмір фіксується в установчих документах, а частки визначають права кожного учасника. Формування власного капіталу підприємства дозволяє почати діяльність, є гарантією для кредиторів і базою для розподілу прибутку.
Із вищезазначеного видно, що Закон України «Про фермерське господарство» не встановлює мінімального розміру складеного капіталу та не передбачає обов`язку вносити великі суми до складеного капіталу. А тому, загальновідомо, що поширеною є технічна практика серед фермерських господарств у зазначенні суми 1000, 10000 грн у складеному капіталі для фіксації наявності капіталу в статуті товариства та реєстрації товариства в Єдиному державному реєстрі та не проводиться незалежна оцінка дорогого майна чи техніки на етапі створення господарства. Складений капітал ФГ має динамічний характер, головні активи якого - це земля та техніка, які часто передаються господарству у користування вже після реєстрації, тому фіксувати реальну, у тому числі, мільйонну вартість одразу в статуті не завжди є реально можливим та практично доцільним.
Із дослідженого договору судом встановлено, що Продавець втрачає всі права та обов`язки щодо відчужуваної частини складеного капіталу господарства, що були обумовлені статутом. Разом з переходом права власності на визначену частку до покупця-1 переходять всі права та обов`язки, що належали продавцеві у зв`язку з правом на частку, передбачені статутом ти чинним законодавством. Право власності покупця-1 на майно виникло з моменту підписання вказаного договору, а продавець заявив на передачу часток у складеному капіталі на користь покупців і переходом до останніх права власності на частки у складеному капіталі продавця.
Статут фермерського господарства «Майгорове» до позовної заяви не доданий. Відповідно, дані про порядок формування майна (складеного капіталу), відсутні. Оцінка майна/майнових прав, яке/які позивачем купувалися та входять до 50% складеного капіталу, не проводилася. Не проводився і опис майна, та останнє не передавалося, лише придбано 50% складеного капіталу господарства, яке складає 500,00 грн. Представнику позивача невідомі обставини щодо майна товариства та його балансової вартості та що з цього майна відійшло у власність позивачу за укладеним договором. Представник позивача не змогла пояснити суду, що входить у 50% складеного капіталу, яку придбав позивач, зазначивши, що це різні правовідносини та до предмету спору не відносяться. З балансом підприємства, його активом та пасивом позивач ознайомлювався лише за даними бухгалтерського та податкового обліку, що свідчить про його наявність, проте суду жодні документи на підтвердження наявності майна господарства, його належності/власника, ціни, не надані.
Більш того, як зазначено вище, позивач є керівником ФГ «Майгорове», посада - голова ФГ з 25.12.2025. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано документів бухгалтерського обліку (звіти тощо), які б свідчили про те, що до складеного капіталу (майна фермерського господарства) станом на 24.12-25.12.2025 входить майно на суму лише 500,00 грн.
Не надано позивачем і доказів того, що відповідач був власником (засновником) фермерського господарства та майно товариства було його власністю, відповідно, що він міг вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ним.
Обґрунтування позовних вимог тим, що номінальна вартість 50 % у складеному капіталі ФГ «Майгорове» становить 500 гривень, або ж 12 доларів США, без підтвердження складеного капіталу даними балансу фермерського господарства, в якому видно про фінансовий стан підприємства на певну дату, який відображає його майно (активи) та джерела його утворення, пасиви (зобов`язання і власний капітал), вартість (ціна) тощо, не відображає реальних, фактичних підстав, обставин справи.
Крім того, матеріалами справи не доведено ту обставину, що правова підстава на отримання відповідачем зазначених грошей виникла 24.12.2025 і цього ж дня вона відпала, оскільки справжність підписів сторін акта приймання - передачі частини частки у складеному капіталі ФГ «Майгорове» (код ЄДРПОУ 38542292) від 24.12.2025, засвідчені приватним нотаріусом 25.12.2025, які зроблені у присутності останнього., що підтверджує волевиявлення сторін.
Тому, за вказаних обставин у їх сукупності, нормативно-правове обгрунутування позовних вимог положеннями ст. 1212 ЦК України є формальним та належним чином необґрунтованим.
Враховуючи вищезазначене у сукупності, у задоволенні позову слід відмовити з підстав його недоведеності належними та допустимими доказами.
При цьому, суд, вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені. При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В порядку визначеному ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Судові витрати щодо сплаченого судового збору покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається в порядку визначеному пп.15.5 п.5 Розділу ХІІ Перехідні положення ЦПК України.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду складено 03.07.2026.

Суддя Онуфріївського районного суду
Кіровоградської області В.В. Шульженко