ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/2684/25 (904/2163/26)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Примака С.А., розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Зимових Походів (Симбірцева), буд. 1А; код ЄДРПОУ 00191307) 
про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати 
в межах справи №904/2684/25
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “СПАЙКЕРС КОНСАЛТІНГ”, м. Київ
до боржника Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
про визнання банкрутом

СУТЬ СПОРУ:
20.04.2026 позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення невиплаченої заробітної плати.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.04.2026 позовну заяву передано на розгляд судді Примаку С.А. в межах справи про банкрутство №904/2684/25.
Ухвалою господарського суду від 21.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у ній матеріалами.
17.06.2026 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату.
Відповідач не скористався наданим правом на подання відзиву на позовну заяву.
Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
При цьому, такий розумний строк визначений у статті 248 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Слід також відзначити, що у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

ВСТАНОВИВ:
Відносно відповідача - Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" 09.06.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі про банкрутство № 904/2684/25, станом на теперішній час провадження у справі перебуває на стадії розпорядження майном. 
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на посаді посадових та службових осіб боржника. 
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Пунктом 8 ч.1 ст.20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі та зокрема, справи у спорах стягнення заробітної плати.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (далі - Позивач) зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 667 (свідоцтва НОМЕР_2 ).
20.03.2023 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу за мобілізацією до лав ЗСУ.
З моменту мобілізації за ним було збережене місце роботи та посада, а також нараховувалися виплати.
30.08.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено ОСОБА_1 , що її чоловік, солдат ОСОБА_2 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, в бою за Україну, її свободу і незалежність, 26 серпня 2024 року зник безвісті, при виконанні бойового завдання, поблизу населеного пункту Карлівка, Покровського району, Донецької області (сповіщення сім`ї № МПЗ/11025).
ІНФОРМАЦІЯ_3 , 30.11.2025 року Позивача ОСОБА_1 було повідомлено про те, що її чоловік солдат ОСОБА_2 , гранатометник 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_3 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 відданий військовій присязі на вірність Українському народу, під час виконання обов`язків військової служби, завдань пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в районі населеного пункту Галицинівка Донецької області, під час зайняття позиції військової частини НОМЕР_3 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 : солдат ОСОБА_2 . На підставі дослідження висновку експерта №СЕ-19/104-25/43369-БД від 10.11.2025 року встановлено труп солдата ОСОБА_2 . ОСОБА_2 вважався безвісті зниклим з 26.08.2024 року, (повідомлення про смерть/загибель №9161).
27.11.2025 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті Україна, Донецька область, Покровський район, село Галицинівка, про що складено відповідний актовий запис №36 (свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 у позивача).
За життя ОСОБА_2 працював в АТ «Криворізький залізорудний комбінат», згідно до трудової книжки НОМЕР_5 від 23.11.1992, а саме:
- запис № 13-01.09.2002 прийнятий інженером лабораторії радіоелектронних систем Центральної енерголабораторЩнаказ № 1-к від 01.09.2022 - оригінал у Відповідача),
- запис № 14 - 01.10.2010 переведений інженером лабораторії радіоелектронних систем центральної енерголабораторії Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання(наказ № 1666-к від 31.08.2010 - оригінал у Відповідача),
- запис № 15- 14.11.2011 переведено інженером в лабораторію радіолектронних систем центральної енерголабораторії (наказ №2451-к від 14.11.2011 - оригінал у Відповідача),
- запис 16 - 04.03.2013 переведено учнем машиніста бурової установки 1 розряду зайнятий повний робочий день на підземних роботах дільниці №24 шахти «Гвардійська» (наказ №530-к від 04.03.2013 - оригінал у роботодавця),
- запис 18 - 01.10.2013 переведено машиністом бурової установки 3 розряду зайнятий повний робочий день на підземних роботах дільниці №24 шахти «Гвардійська»,
- запис №21 - 15.02.2018 переведено машиністом бурової установки 4 розряду, зайнятим повний робочий день на підземних роботах на дільниці №» 4 шахти «Гвардійська» (наказ №207-к від 15.02.2018 - оригінал у роботодавця),
- запис №23 - 01.04.2019 переведено машиністом бурової установки 5 розряду занятим повний робочий день на підземних роботах дільниці №24 шахти «Гвардійська» (наказ №366к від 01.04.2019- оригінал у роботодавця),
- запис 28 - 26.08.2024 - припинено дію трудового договору в зв`язку зі смертю, згідно п.8.2 ст.36 КЗпП України (наказ № 3641-к від 24.12.2025- оригінал у Відповідача).
Згідно наказу №3641-к від 24.12.2025 «Про припинення трудового договору з працівником ОСОБА_2 , який помер та здійснення розрахунку», у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 працівника ОСОБА_2 машиніста бурової установки дільниці № НОМЕР_6 шахти « ІНФОРМАЦІЯ_6 » таб №671 та на підставі заяви, поданої членом сім`ї - дружиною ОСОБА_1 наказано: « 1.Припинити дію трудового договору з ОСОБА_2 , машиністом бурової установки дільниці № НОМЕР_6 шахти «Козацька» у зв`язку зі смертю з 26.08.2024 року та виключити ОСОБА_2 з особового складу працівників підприємства. 2.Фінансовому директору Безкровному О.А.....2.2 забезпечити виплату члену сім`ї працівника дружині ОСОБА_1 , в день видачі цього наказу всіх належних працівникові сум, що підлягають виплаті, у тому числі: компенсації за невикористані 113 календарних днів відпустки (щорічної та додаткової) у розмірі 85 309,82 грн. після здійснення всіх утримань (якщо такі передбачені законодавством)». 3. Старшому інспектору з кадрів бюро кадрового діловодства відділу кадрів ОСОБА_3 в одноденний строк ознайомити з даним наказом заявницю під підпис, надати копію даного наказу та видати трудову книгу померлого працівника...».
З наказом Позивача було ознайомлено під підпис 24.12.2026, що підтверджено відміткою на наказі.
Однак до теперішній час виплату заборгованості в розмірі 85 309,82 грн не поведено.
23.02.2026 року адвокат в інтересах Позивача звернулась до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» з адвокатським запитом № 23/02-В про надання довідки про заборгованість перед ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , який працював машиністом бурової установки дільниці №24 шахти «Козацька», щодо невиплаченої останньому заробітної плати за відпрацьований час, компенсацію за невикористану відпустку, допомога з тимчасової непрацездатності та інші належні суми (допомога на поховання) та інформації коли планується виплата заборгованості.
Адвокатський запит направлено рекомендованим листом з повідомлення про вручення, який отримано Відповідачем 26.02.2026. зазначене підтверджується фіскальним чеком та повідомленням про вручення.
Листом №1050 від 05.03.2026 повідомлено, що відповідь на адвокатський запит буде надано згідно чинного Законодавства протягом двадцяти робочих днів.
16.03.2026 року відповідачем надало відповідь на адвокатський запит від 23.02.2026, повідомлено: Виплата розрахункових коштів ОСОБА_1 , дружині померлого працівника ОСОБА_2 , в розмірі 85309,82 грн. не була здійснена у зв`язку із складним фінансовим становищем підприємства. Виплата даних коштів буде здійснена невідкладно за наявності вільних обігових коштів.
Таким чином, у зв`язку з порушеннями вимог чинного Законодавства з боку підприємства склалась заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 85 309,82гривень.
Згідно із статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N942527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності.
Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.
Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи (здатність мати цивільні права та обов`язки) виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.
Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
У статті 1227 ЦК встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20)).
Право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім і спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20)).
Відповідно до ч. 1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є членом сім`ї померлого (дружина), а тому має право на суму заробітної плати, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Разом з цим, слід звернути особливу увагу на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат) № 1-р/2025 від 11 грудня 2025 року у справі № 1-7/2024(337/24) частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частина перша статті 233 КЗпП втрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (з 11.12.2025 року).
Згідно з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленої у постанові від 07.08.2024 у справі № 616/458/21, рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положення нормативно-правового акта за підставою, що такий акт не відповідає Конституції України, підлягають врахуванню при вирішенні справи судом незалежно від моменту виникнення спірних правовідносин або його ухвалення після прийняття оскарженого (оскаржених) судового рішення.
Таким чином позивач не може бути обмежений будь-яким строком, а тому строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі не порушено.
Відповідно до наявних у матеріалах справи документальних доказів ОСОБА_2 була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сукупному розмірі 85 309,82 грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).
При цьому доказів виплати указаної суми матеріали справи не містять.
Враховуючи той факт, що матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2 , господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 (дружина померлого) в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 85 309,82 грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 656,00 грн.
Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частиною 1 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Практична реалізація принципу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (з врахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом у Постанові від 08.12.2022 у справі №910/16564/21) відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Так, Позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано:
- Договір від 19.02.2026 про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Кадук Вікторією Вікторівною та ОСОБА_1 ;
- Акт приймання-передачі наданих послуг від 15.04.2026 до договору про надання правничої допомоги від 19.02.2026.
Відповідно до абзаці 1, 2 частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначенні розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Верховний Суд в постанові від 14.11.2018 у справі №910/8682/18 зазначив, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
В Постанові від 16.11.2022 №870/9/21 викладена позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного суду: "20. Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N826/1216/16). 21. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п. п. 79 і 112). 22. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268)....".
Водночас зміна суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можлива виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.06.2020 у справі №906/598/19.
Проаналізувавши детальний опис робіт, які відображені в Акті виконаних робіт, суд дійшов висновку, що відображена інформація про характер наданих адвокатом послуг відповідає документам і інформації, які містяться в матеріалах даної справи.
З урахуванням критеріїв співмірності витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 6 656,00грн.
Щодо розподілу судових витрат, господарський суд зазначає наступне.
Згідно пп.1 п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за розгляд позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").
Позовна заява подана позивачем в електронній формі.
У відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору за розгляд позовних вимог в частині стягнення заробітної плати.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що звільнення позивача від сплати судового збору не звільняє відповідача від обов`язку, у разі задоволення позову, сплатити судовий збір в дохід державного бюджету України, в розмірі встановленому пп.1 п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", при цьому враховуючи загальний розмір задоволених позовних вимог.
За приписами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету України.
З урахуванням наведеного та з огляду на те, що позовні вимоги задоволено, керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Керуючись ст. ст. 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати – задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Зимових Походів (Симбірцева), буд. 1А; код ЄДРПОУ 00191307) на користь на користь члена сім`ї працівника дружини ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 року народження) 85309,82 грн - заборгованість із заробітної плати, що належала ОСОБА_2 , який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_5 (без утримання податків та інших обов`язкових платежів), 6 656,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Зимових Походів (Симбірцева), буд. 1А; код ЄДРПОУ 00191307) на користь державного бюджету (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 2 662,40 грн - судового збору. 
Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Повне рішення складено 22.06.2026. 

Суддя	 	С.А. Примак