ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/968/26 Справа № 243/12140/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 червня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., захисника Прокопцева С.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника Прокопцева С.В. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: неможливо однозначно ідентифікувати фізичну особу, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , солдата, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
за ч.1 ст.130 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду 13.12.2025 року о 21 год. 15 хв. біля будинку № 7 по вул. Волзькій у м. Слов`янську Краматорського району Донецької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проведення огляду на місці за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820» та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумі доходів громадян в сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір 665,60 грн.
З таким судовим рішенням не погодився захисник Прокопцев С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки порушення норм матеріального і процесуального права призвело до неправильного вирішення справи. Вважає, що для встановлення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, транспортний засіб має бути законно зупинений працівниками поліції, оскільки протиправність зупинки, за відсутності задокументованого порушення Правил дорожнього руху, може поставити під сумнів подальшу процедуру виявлення стану сп`яніння водія. Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії АБА №090489 від 13.12.2025 відсутні посилання на правові підстави зупинення транспортного засобу, а у рапорті поліцейського як підставу зазначено п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», тобто наявність рішення уповноваженого органу державної влади про обмеження чи заборону руху. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів існування такого рішення чи інших обставин, які б підтверджували правомірність зупинення автомобіля. Вказує, що огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння сам по собі не може бути підставою для зупинки транспортного засобу у розумінні ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки такі обставини не можуть бути візуально встановлені поліцейським під час руху транспортного засобу. Зазначає, що судом не було встановлено обставин, визначених законом, які надавали поліцейському право зупиняти транспортний засіб та вимагати від водія пройти огляд на стан сп`яніння. Вважає, що у справі відсутні належні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Посилається на те, що керування транспортним засобом передбачає виконання особою функцій водія під час руху такого засобу, а саме вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця, зміни напрямку руху чи швидкості транспортного засобу. Зазначає, що саме перебування особи за кермом автомобіля, який не перебуває у русі, незалежно від наявності ввімкненого двигуна, не доводить факту керування транспортним засобом. Зазначає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є належним та допустимим доказом, оскільки, як вказує захисник, його виготовлено з порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Вказує, що відеозапис не містить безперервної фіксації події, зроблений окремими фрагментами, має часові прогалини між відеофайлами, а також, за доводами скарги, містить неправильні дату і час, що ставить під сумнів повноту та достовірність зафіксованих обставин. Вказує, що на відеозаписі відсутній факт зупинки транспортного засобу, а також відсутня фіксація руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Зазначає, що з відео вбачається лише те, що поліцейський підходить до автомобіля, який стоїть, а ОСОБА_1 перебуває в салоні автомобіля. Вважає, що такі обставини не підтверджують обов`язкову ознаку складу адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом. Зазначає, що суд першої інстанції послався на відеофрагменти, на яких ОСОБА_1 перебуває на місці водія, надає документи, автомобіль має увімкнені зовнішні світлові прилади та працюючий двигун, а також на відповідь ОСОБА_1 на запитання поліцейського «Всі разом їдете?» «До куми та назад». Вважає, що наведене не є прямими доказами факту керування автомобілем, а тому такі висновки суду не підтверджують належним чином обставини, які входять до предмета доказування. Вказує, що судом не було повно з`ясовано обставини справи та дотримання поліцейськими нормативних актів, які регулюють порядок огляду на стан сп`яніння. Посилається на положення ст. 266 КУпАП, Інструкції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, а також Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008, якими визначено порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Вважає, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, оскільки докази такого відсторонення відсутні в матеріалах справи. Зазначає, що поліцейськими не дотримано порядку, встановленого ст. 266 КУпАП, а порушення порядку огляду відповідно до цієї статті має наслідком недійсність такого огляду. Вказує, що рапорт поліцейського БПП від 13.12.2025 не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки працівник поліції, який склав рапорт, є зацікавленою особою у справі. Вважає, що такий рапорт не може самостійно та однозначно підтверджувати винуватість особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що судом не надано належної правової оцінки тому, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем. Вказує, що ця обставина зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові, а також підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 від 11.08.2022, військовим квитком і довідкою №5428 від 18.12.2025. Вважає, що щодо військовослужбовців діє спеціальний порядок огляду на стан сп`яніння, визначений ст. 266-1 КУпАП. Зазначає, що законодавцем установлено окремий порядок огляду військовозобов`язаних, резервістів і військовослужбовців Збройних Сил України, зокрема посадовою особою, уповноваженою начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, або в закладах охорони здоров`я у випадках, передбачених законом. Вказує, що огляд військовослужбовця, проведений з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, вважається недійсним, однак суд першої інстанції цим обставинам належної оцінки не надав. Просить скасувати оскаржувану постанову та закрити адміністративну справу щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторін по справі, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА №090489 від 13.12.2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 13.12.2025 року; рапортом поліцейського БПП; відеозаписом, яким зафіксовано обставини виявленого правопорушення.
Проаналізувавши докази по справі, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного зупинення транспортного засобу та відсутності належних доказів правових підстав такої зупинки є необґрунтованими та не спростовують правильності висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення суд не вирішує як самостійний предмет спору питання про визнання дій працівників поліції щодо зупинення транспортного засобу протиправними. Такі вимоги можуть бути предметом окремого судового розгляду в порядку адміністративного судочинства або перевірки компетентними органами у разі звернення особи із відповідною заявою.
Разом із тим апеляційний суд у межах цього провадження перевіряє, чи свідчать наведені доводи про істотне порушення процедури, яке вплинуло або могло вплинути на допустимість, належність та достовірність доказів, покладених в основу висновку про винуватість особи.
Сам по собі довід про незаконність або безпідставність зупинення транспортного засобу, без встановлення того, що внаслідок такої зупинки були істотно порушені права особи, порядок проведення огляду на стан сп`яніння, порядок фіксації відмови від проходження огляду чи порядок складення адміністративних матеріалів, не є безумовною підставою для закриття провадження у справі або визнання доказів недопустимими.
З матеріалів справи не вбачається, що обставини зупинення транспортного засобу позбавили ОСОБА_1 можливості реалізувати свої процесуальні права, надати пояснення, заявити клопотання, пройти огляд у встановленому законом порядку або оспорювати дії працівників поліції. Натомість предметом доказування у цій справі є наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідного огляду в установленому порядку.
Крім того, з рапорту поліцейського вбачається, що правовою підставою зупинення транспортного засобу зазначено п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Водночас наведені у скарзі заперечення щодо правомірності такої підстави не спростовують зафіксованих у матеріалах справи фактичних обставин: перебування ОСОБА_1 на місці водія у транспортному засобі, надання ним документів працівнику поліції, наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, пропозиції пройти огляд на місці та в медичному закладі, а також відмови від проходження такого огляду.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом також є безпідставними.
Апеляційним судом встановлено, що на відеозаписі зафіксовано ОСОБА_1 в салоні автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 , на місці водія, при цьому він на вимогу поліцейського надає документи. Зовнішні світлові прилади автомобіля були ввімкнені, двигун працював. Крім того, на запитання поліцейського «Всі разом їдете?» ОСОБА_1 відповів: «До куми та назад», чим фактично підтвердив обставини здійснення поїздки.
Такі обставини апеляційний суд оцінює не ізольовано, а у сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на огляд, рапортом поліцейського та змістом відеозапису. У сукупності ці докази підтверджують, що ОСОБА_1 був саме водієм транспортного засобу, а не випадковою особою, яка перебувала в салоні нерухомого автомобіля.
При цьому під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 не заперечував факту керування автомобілем, не повідомляв, що транспортним засобом керувала інша особа, та не наводив обставин, які б виключали його статус як водія транспортного засобу на момент виявлення події.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що факт керування не підтверджений прямими доказами, є необґрунтованими, оскільки такий факт встановлюється судом не лише за наявністю відеозапису безпосереднього руху автомобіля, а на підставі всієї сукупності належних і допустимих доказів, які узгоджуються між собою.
Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що наявний відеозапис не можна визнати доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він не містить моменту зупинки транспортного засобу, не фіксує його рух, є неповним, не безперервним та має часові прогалини.
Ці доводи є необґрунтованими, оскільки відеозапис містить істотні обставини події та хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, зокрема виявлення ознак алкогольного сп`яніння, пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного засобу, пропозицію пройти огляд у закладі охорони здоров`я, а також відмову водія від обох запропонованих способів огляду.
Апеляційний суд не має сумнівів щодо достовірності наявного у матеріалах справи відеозапису. Відеозапис як доказ отриманий у порядку, визначеному законом, зокрема ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.
Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, відновити послідовність подій та оцінити поведінку водія і працівників поліції, які брали участь у складанні матеріалів про адміністративне правопорушення. Він отриманий у встановленому законом порядку та здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, а тому є належним і допустимим доказом у справі.
Посилання апеляційної скарги на те, що відеозапис не є безперервним, саме по собі не свідчить про його недопустимість та не спростовує доведеності вини ОСОБА_1 . Апелянтом не наведено об`єктивних даних, які б свідчили про монтаж, підроблення відеозапису або викривлення його змісту, а відповідні твердження мають характер припущень.
Крім того, твердження щодо неправильних дати та часу відеозапису спростовуються матеріалами справи, оскільки подію у протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовано 13.12.2025 року о 21 год. 15 хв., і ці відомості узгоджуються із змістом відеофіксації та іншими матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про порушення порядку огляду на стан сп`яніння, зокрема через недотримання вимог ст. 266 КУпАП, також є безпідставними.
Апеляційним судом встановлено, що у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме різкого запаху алкоголю з порожнини рота та тремтіння пальців рук, працівниками поліції було запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820». Від проходження такого огляду ОСОБА_1 відмовився.
Після цього працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, однак від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_1 також відмовився. Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 13.12.2025 року та відеозаписом.
На відеозаписі також відображено, що ОСОБА_1 було повідомлено про наслідки відмови від проходження огляду, зокрема про складення протоколу за ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 2.5 ПДР України.
Щодо посилань апеляційної скарги на ч. 5 ст. 266 КУпАП про недійсність огляду, апеляційний суд зазначає, що дана норма стосується випадків, коли огляд фактично проведено з порушенням установленої процедури. У даній справі ОСОБА_1 інкриміновано не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння за результатами проведеного огляду, а саме відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Оскільки огляд не був проведений саме через відмову водія від його проходження як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, також не дають підстав для скасування постанови.
Відсутність у матеріалах справи окремого доказу факту передання керування автомобілем іншій особі або іншого способу відсторонення від керування не спростовує факту порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та не виключає складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відсторонення від керування є процедурним заходом, спрямованим на усунення небезпеки подальшого керування транспортним засобом особою, щодо якої є підстави вважати, що вона перебуває у стані сп`яніння, однак воно не є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За встановлених обставин відсутність окремої фіксації такого відсторонення не спростовує факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння та не свідчить про істотне порушення процедури, яке тягне закриття провадження у справі.
Щодо доводів апелянта про те, що рапорт працівника поліції не може бути доказом, оскільки поліцейський є зацікавленою особою, апеляційний суд зазначає наступне.
В розумінні ст. 251 КУпАП рапорт працівника поліції є джерелом фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган або посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У справі, що розглядається, у рапорті працівника поліції містяться фактичні дані про час та місце події, особу, щодо якої складено адміністративні матеріали, обставини зупинки транспортного засобу, наявність ознак алкогольного сп`яніння та подальші дії працівників поліції. Тому такий рапорт є належним джерелом доказів і підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами.
Водночас апеляційний суд виходить з того, що висновок про наявність складу правопорушення в діях особи, відносно якої складено протокол, не може ґрунтуватися виключно на рапорті працівника поліції. У даній справі вина ОСОБА_1 підтверджується не лише рапортом, а сукупністю доказів.
Тому доводи апеляційної скарги про недопустимість рапорту як доказу не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та є безпідставними.
Відносно позиції захисника про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому огляд на стан сп`яніння щодо нього мав проводитися за правилами ст. 266-1 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
За приписами ст. 15 КУпАП, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Стаття 266 КУпАП визначає порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також порядок проведення відповідних оглядів саме щодо осіб, які керують транспортними засобами.
Згідно зі ст. 266-1 КУпАП визначено проведення оглядів військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У даному випадку ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності не за сам факт перебування військовослужбовця у стані сп`яніння у громадському місці, а за порушення правил дорожнього руху як водій транспортного засобу, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції як водій транспортного засобу Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 , поза межами розташування військової частини, а тому процедура огляду щодо нього мала здійснюватися відповідно до ст. 266 КУпАП як щодо водія транспортного засобу.
Сам по собі статус ОСОБА_1 як військовослужбовця не виключає застосування до нього положень ст. 130 КУпАП та ст. 266 КУпАП, оскільки відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 266-1 КУпАП є необґрунтованими та не спростовують законності проведених працівниками поліції дій.
Дії, вчинені ОСОБА_1 , є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .
Апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Прокопцева С.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене за ч.1 ст.130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1 , залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя