ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/14377/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року (суддя В.В. Кальник)
у справі № 160/14377/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 046050022270 від 09 січня 2025 року, яким відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю пенсійного віку та яким відмовлено у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 01.05.2011 по 13.09.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачці до її страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.05.2011 по 13.09.2024 та з 03 січня 2025 року призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 на підставі заяви про призначення пенсії № 16 від 03.01.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення пенсійного органу про відмову позивачці у призначенні пенсії є протиправним та порушує право позивачки на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Суд зауважуючи, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, дійшов висновку, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Суд з`ясував, що позивачка станом на дату звернення до пенсійного органу досягла 50 річного віку, має страховий стаж не менше 20 років (стаж позивача 47 років 02 місяці 09 днів) та пільговий стаж по Списку № 2 – 26 років 08 місяців 26 днів, у зв`язку з чим відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» позивачка має право на пенсію, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020, а відповідач, в свою чергу, не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права. Також за встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що період роботи позивачки з 01.05.2011 по 13.09.2024 на посаді медичної сестри в КЗ «ЗЕЛЕНОПІЛЬСЬСКИЙ ПСИХОНЕВРОЛОГІЧНИЙ ІНТЕРНАТ» ДОР» повинен бути зарахований позивачці у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно зі статтею 60 Закону №1788-ХІІ.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник зазначає, що в силу положень Закону №1058-ІV підстави для зарахування страхового стажу позивачки з 01.05.2011 по 13.09.2024 у подвійному розмірі відсутні. Вважає, що Закону №1058-ІV повністю передано регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком пільгових умовах, а тому пенсійний орган правомірно керувався ст.114 Закону №1058-ІV. Зауважує, що вік позивачки станом на час звернення із заявою про призначення пенсії становив лише 52 роки. Вважає, що Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії, а суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функції з призначення пенсії.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 03 січня 2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії через портал Пенсійного фонду України.
Того ж дня, 03.01.2025, позивачка через портал електронних послуг Пенсійного фонду України направила заяву щодо призначення пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. У цій заяві позивач просила зарахувати певні періоди навчання та роботи до страхового та пільгового стажу, а також зарахувати у подвійному розмірі період роботи з 01.05.2011 по 13.09.2024 в КЗ «Зеленопільський психоневрологічний інтернат» ДОР» для обчислення пенсії.
Заява позивачки та додані до неї документи розглянуті за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області № 046050022270 від 09 січня 2025 року позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначено таке: дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 03.01.2025.
Пенсійний вік відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV становить 55 років. Вік заявниці - 52 роки.
Необхідний страховий стаж відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV становить 25 років.
Необхідний пільговий стаж (за списком №2) визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV становить 10 років. Працівники, які не мають передбаченого стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку (60 років): жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Страховий стаж особи для визначення права на пенсію становить 47 років 2 місяці 9 днів, в тому числі пільговий стаж (за списком №2) становить 26 років 8 місяців 26 днів, що дає право на зниження пенсійного віку (60 років) на 5 років.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу та пільгового стажу (за списком №2) враховано всі періоди.
За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявниці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, оскільки не досягнуто пенсійного віку 55 років.
Крім того, листом № 3592-266/Ш-01/8-0400/25 від 21 січня 2025 року позивачку повідомлено, що 09.01.2025 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV рішенням №046050022270.
Пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Законом №1058 для жінок становить 55 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць.
Страховий стаж зарахований по 30.09.2024.
Страховий стаж для визначення права на пенсію складає 47 років 02 місяці 09 днів, з них на роботах із шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України - 26 років 08 місяців 26 дні.
За результатами розгляду документів, які додані до заяви, до страхового стажу зараховані всі періоди роботи. Вік на дату звернення становить 52 роки.
За результатами розгляду заяви позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV в зв`язку з недосягненням пенсійного віку.
З виписки про періоди страхового стажу “стаж для розрахунку права” слідує, що відповідачем зараховано у подвійному розмірі періоди роботи з 01.04.1999 по 31.12.2003 та з 01.05.2011 по 13.09.2024. Однак з виписки “стаж для розрахунку” випливає, що для обчислення пенсії у подвійному розмірі зараховано лише період з 01.04.1999 по 31.12.2003, а період з 01.05.2011 по 13.09.2024 зараховано у одинарному розмірі.
Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу № 046050022270 від 09 січня 2025 року, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Положеннями п.2 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону №2148-VIII.
Таким чином, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 50 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.
Вирішуючи спір у цій справі, у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки Закону, а саме: положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, виходячи з такого.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, як то правильно зазначено судом першої інстанції.
Оскільки станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 - 03 січня 2025 року позивачка досягла віку 52 років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що пенсійним органом протиправно відмовлено позивачці в призначенні пільгової пенсії за Списком №2 з підстави недосягнення нею необхідного пенсійного віку.
Також, судом з`ясовано, скаржником не заперечується, що позивачка у періоді з 01.05.2011 по 13.09.2024 працювала медичною сестрою у закладі психіатричної допомоги.
Статтею 24 Закону №1058-ІV визначено, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи у психіатричних закладах охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Такий висновок узгоджується з позицією, яку вказано Верховним Судом у постановах від 11.02.2025 у справі №420/8637/24, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування позивачці до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 01.05.2011 по 13.09.2024. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірне рішення пенсійного органу № 046050022270 від 09 січня 2025 року про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
В свою чергу, враховуючи, що пенсійним органом встановлено, що позивачка на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, мала страховий стаж у розмірі більше 20 років, пільговий стаж за Списком №2 - 26 років 8 місяців 26 днів, суд першої інстанції обґрунтовано вказав про наявність підстав для зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивачці.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи скаржника про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу шляхом зобов`язання його вчинити дії, оскільки такі повноваження пенсійним органом вже реалізовано самостійно шляхом прийняття оскаржуваного рішення, яке було предметом судового контролю у межах цієї справи, а суб`єктом звернення дотримано всі умови згідно закону для прийняття позитивного для нього рішення, що виключає право пенсійного органу діяти на власний розсуд.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у справі № 160/14377/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров