ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/1181/24  Номер провадження 22-ц/814/251/26	Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Триголова В.М.,
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, -
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення пені із заборгованості за прострочення по сплаті за аліменти, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач ухиляється від утримання сина сторін ОСОБА_3 , матеріальної допомоги добровільно не надає, тому виникли підстави для примусового стягнення аліментів на користь позивачки із відповідача. У Глобинському ВДВС було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення аліментів з відповідача, оскільки в добровільному порядку він їх не сплачує. Є виконавче провадження № 71900135 від 29.05.2023 з примусового виконання судового наказу Семенівського районного суду Полтавської області № 547/401/23 від 24.05.2023 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи із 08.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Розмір заборгованості по сплаті аліментів становить 23488,36 грн на 01.10.2024. Період нарахування неустойки травень 2023 року – вересень 2024 року.
Тому позивачка просить стягнути пеню за прострочення зі сплати аліментів, яка складає 7855,95 грн, судові витрати покладено на відповідача.
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року Позов задовольнити частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3656,75 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, відмовивши у стягненні неустойки (пені) у більшому розмірі 7855,95 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 563,78 грн судового збору на користь держави.
Компенсовано 647,42 грн судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права .
В обгрунтування скарги зазначено, що неправильно установлено обставини справи, та не було враховано, що неустойка (пеня) є видом відповідальності за деліктну поведінку яка передбачає наявність вини саме боржника. Відповідно до ч.3 ст. 549. ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином пеня може нараховуватись лише на заборгованість яка виникла з вини боржника з початку виконання.
Скаржник вказує, що суд не врахував, що відповідач в періоди з 08.05.2023 року по 31.05.2023 року та в червні 2023 року працював в ТОВ «Кононівський елеватор» і оскільки Глобинським ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області 29.05.2023 року постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена в це підприємство, то обов`язок по вчасному перерахуванню за належністю коштів стягнених аліментів в повному обсязі покладалося на його бухгалтерсько-фінансову службу і унеможливило вплив чи втручання Відповідача в їх правильність, своєчасність та повноту.
Апелянт зауважує, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Зважаючи на викладені обставини відповідач просить скасувати рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року, та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
У справі встановлено , що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2018, який розірвано рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 15.06.2023.
Згідно судового наказу Семенівського районного суду Полтавської області від 24.05.2023 справа № 547/401/23, провадження № 2-н/547/108/23 з відповідача у справі ОСОБА_1 стягнуто на користь позивачки у справі ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі  1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи із 08.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття .
Постановою начальника Глобинського ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції С.Б.Чекальського № 71900135 від 29.05.2023 відкрито виконавче провадження про примусове виконання вказаного судового наказу .
29.05.2023 копію вказаної постанови надіслано сторонам .
Постановою Полтавського апеляційного суду від 04.02.2025 у справі № 547/280/24 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 20.06.2024 залишено без задоволення, а рішення районного суду – без змін. 
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 20.06.2024 змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Семенівського районного суду Полтавської області від 24.05.2023 справа № 547/401/23, із 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття на 1/6 частку всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 71-73).
Отже розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки для утримання сина сторін ОСОБА_3 , зменшено лише у частці: замість первинно визначеної із 08.05.2023 частки 1/4 зменшено до частки 1/6 із 04.02.2025.
Відповідно до первинного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № 71900135 від 29.05.2023 з примусового виконання виконавчого листа № 547/401/23 виданого 24.05.2023 Семенівським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.10.2024 становить 23488,36 грн (а.с. 4).
Розрахунок пені, складений позивачкою 04.11.2024, складає 7855,95 грн (а.с. 3).
17.03.2025 позивачка надала оновлений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 71900135 від 29.05.2023. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.03.2025 становить 20909,33 грн (а.с. 70).
Предметом спору у цій справі судом першої інстанції визначено лише пеню за період вказаний у первинному розрахунку позовної заяви: травень 2023 року – вересень 2024 року виходячи із розміру аліментів, визначених судовим наказом від 24.05.2023 справа № 547/401/23: 1/4 частка всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Колегія суддів звертає увагу, що розмір аліментів визначається судом, тоді як обчислення конкретної суми аліментів, належної до сплати за кожен окремий місяць, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється державним виконавцем з урахуванням фактичного доходу платника та мінімальних гарантій, встановлених законом.
Отже, виконання рішення суду про стягнення аліментів передбачає не довільне визначення платником суми платежів, а сплату аліментів у розмірах, розрахованих державним виконавцем на підставі судового рішення.
Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів убачається, що після звільнення з роботи ОСОБА_1 самостійно довільно визначив суму аліментів та сплачував їх.
Таким чином, сплата ОСОБА_1 аліментів у розмірах, менших за визначені рішенням суду та розраховані державним виконавцем, означає не повне, а лише часткове виконання аліментного зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості та є простроченням сплати аліментів у розумінні статті 196 СК України.
Колегія суддів зазначає, що неповідомлення державним виконавцем платника аліментів про розмір нарахованих до сплати сум або про наявність заборгованості не звільняє такого платника від обов`язку виконувати рішення суду належним чином. Обов`язок зі сплати аліментів виникає безпосередньо з рішення суду та має самостійний і безумовний характер, а тому не залежить від активності чи бездіяльності органу примусового виконання.
При цьому, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність відкритого виконавчого провадження та про спосіб визначення розміру аліментів, повинен був проявляти належну обачність і цікавитися станом відомого йому виконавчого провадження, у тому числі щодо розміру нарахованих аліментів і правильності їх сплати, чого ним зроблено не було.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність вини ОСОБА_1 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, такий висновок відповідає обставинам справи, суд вірно застосував норми матеріального права, зокрема положення статті 196 Сімейного кодексу України.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідач по справі у період відсутності офіційного працевлаштування мав право на отримання статусу безробітного відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» та у разі наявності підстав для надання такого статусу отримувати відповідні виплати.
Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема факту прострочення сплати аліментів, наявності заборгованості, підтвердженої матеріалами справи, а також відсутності доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі.
Доводи апелянта на переконання колегії суддів не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов