ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/25926/25
категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Черніков Д.Ю. із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992.
Заявлені позовні вимоги представник обґрунтовує протиправністю рішення командування Військової частини НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі пп. "ж" п. 3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наголошує, що позивач отримав відмову у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби, у зв`язку із закінченням строку дії контракту мотивовану недотримання приписів самого контракту, зокрема невчасне повідомлення про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами. Погоджується, що припис щодо необхідності повідомити Військову частину НОМЕР_1 або Міністерство оборони України не пізніше ніж за 03 місяці до закінчення строку контракту про бажання або небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні дійсно встановлюється п. 4 Контракту. Натомість, вказане не може бути перешкодою для звільнення позивача з військової служби, так як за невиконання приписів п. 4 Контракту, відповідальність Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" чи жодним іншим нормативно-правовим актом не встановлено.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
24.02.2025 від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечив щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що відповідно до п. 4 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу укладеного з ОСОБА_1 сторони зобов`язуються не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укласти новий контракт чи відмову у його укладанні із зазначенням причин, передбачених нормативно - правовими актами. Однак, ОСОБА_1 в порушення вищевказаного пункту Контракту не повідомляв посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 у зазначений вище строк про небажання укласти новий контракт чи відмову у його укладанні із зазначенням причин. Додатково звертає увагу суду на той факт, що термін дії Контракту ОСОБА_1 скінчився 11.04.2025, втім з рапортом про звільнення з військової служби він звернувся лише 01.10.2025. Крім того вказує, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.04.2025 № 113 ОСОБА_1 продовжено строк військової служби понад встановлені строки на особливий період або до оголошення демобілізації з 11.04.2025. Підставою для винесення такого наказу стало порушення ОСОБА_2 п. Контракту від 11.04.2022, зокрема не повідомлено не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укласти новий контракт чи відмову у його укладанні.
Ухвалою суду від 11.03.2026 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог відмовлено.
Відповідно до ухвали суду від 01.04.2026 визнано неповажними вказані у заяві від 12.03.2026 про зміну предмету, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про зміну предмету у адміністративній справі № 240/25926/25 відмовлено.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував таке.
Встановлено судом та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 11.04.2022 уклав Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (далі - Контракт). Контракт є строковим та таким, що укладено відповідно до строків установлених законодавством, за погодженням сторін на 03 (три) роки.
Наказом командира Військової часини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 275 від 26.06.2023 військовослужбовця ОСОБА_1 з 26.06.2023 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.04.2025 № 113 ОСОБА_1 продовжено строк військової служби понад встановлені строки на особливий період або до оголошення демобілізації з 11.04.2024.
Як пояснив представник позивача, 29.09.2025 засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" за накладною № 0102123021735 позивач надіслав до Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. "ж" п. 3 . 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. Також рапорт по звільнення позивачем було подано по команді особисто.
За результатами розгляду рапорту, Військова частина НОМЕР_1 листом № 9785 від 23.10.2025 повідомила про відсутність підстав для його задоволення, з підстав неподання повідомлення не пізніше як за три місяці до закінчення строку її контракту про бажання чи небажання укладати новий контракт чи про відмову у його укладенні.
Вважаючи відмову протиправною, представник позивача звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжений та діє станом на час розгляду справи.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-ХІІ від 21.10.1993 (далі - Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами частини 7 статті 26 Закону № 2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
При цьому, п. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення).
Відповідно пункту 1 Положення, цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Відповідно до п. 2 Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно пункту 2.12 Розділу ІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція), контракт про проходження військової служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення.
Згідно із абз. 2 п. 12 Положення право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 225 XII Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:
- під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом З частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно з пунктом 23 Положення, строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності.
Відповідно до п.35 Положення, Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й", "л" та "о" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період:
після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно пп. "ж" п. 3 ч. 5 ст.26 Закон № 2232-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби за контрактом, який укладено під час дії воєнного стану, у разі закінчення строку дії контракту, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу.
У той час, п.4 Контракту передбачає, що сторони зобов`язуються не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правових актами.
Відповідно до п.2 ч.8 ст.23 Закон № 2232-XII під час дії особливого періоду: для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
В особливий період, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.
Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі: Під час дії особливого періоду для військовослужбовців за їх бажанням строк проходження військової служби за новим контрактом може бути продовжено на строк від 1 до 10 років, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі (ч.4 ст.23 Закон № 2232-XII).
Як свідчать матеріали справи позивачем укладено Контракт 11.04.2022 строком на три роки, тобто до 11.04.2025.
Відповідно до п. 3, 4 Контракту, цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки.
Контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Міністерства оборони України або громадянина України в порядку та на підставах, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин передбачених нормативно-правовими актами.
Отже, п.4 Контракту прямо передбачено обов`язок сторін повідомляти про наміри укладати новий контракт чи їх відсутність.
Втім, доказів подання позивачем такого повідомлення у визначений Контрактом строк про небажання укладати новий контракт із зазначенням причин до Військової частини не подано, у ході судового суду представником позивача до матеріалів справи не долучено.
Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 113 від 11.04.2025 відповідно до Указу Президента "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 № 69/2022, Указу Президента "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, Указу Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та пункту 2 частини 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (зі змінами) у зв`язку з закінченням строку контракту, солдату ОСОБА_1 , водію самохідного артилерійського відділення самохідною артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону продовжити строк військової служби понад встановлені строки на особливий період або до оголошення демобілізації з 11 квітня 2024 року.
Отже, у зв`язку із відсутністю повідомлення позивача про небажання укладати новий контракт із зазначенням причин Військовою частиною прийнято наказ, яким продовжено строк військової служби понад встановлені строки на особливий період або до оголошення демобілізації.
При цьому, на момент звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби строк дії Контракту не закінчився, оскільки наказом № 113 від 11.04.2025 продовжений у порядку, встановленому законом, тому у Військової частини НОМЕР_1 не було підстав для його задоволення.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд дійшов висновку, що поведінка відповідача у спірних правовідносинах відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям.
Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 11 травня 2026 р.

11.05.26