ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
15 червня 2026 року
м. Харків
справа № 644/9576/25
провадження № 22-ц/818/2047/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року, ухвалене суддею Ритовим Я.М., -
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2025 року адвокат Зубенко Вікторія Василівна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдану моральну (немайнову) шкоду вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у розмірі 50 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.04.2025 року, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , де між ним та раніше знайомою ОСОБА_1 на ґрунті раптово неприязних відносин виник словесний конфлікт. У ході вказаного конфлікту у ОСОБА_2 раптово виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій. Усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки за результатом своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_2 , стоячи праворуч від потерпілої ОСОБА_1 , наніс їй один удар кулаком лівої руки в ділянку обличчя, після чого потерпіла спробувала втекти від ОСОБА_2 . Однак, останній продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, наздогнав ОСОБА_1 та стоячи ліворуч від потерпілої наніс їй ще один удар кулаком правової руки в ділянку обличчя. Своїми умисними діями ОСОБА_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді саден на голові, по ступеню тяжкості - тілесні ушкодження, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою, відповідно до п.п. 2.3.2. «Б»» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Індустріальним районним судом міста Харкова в кримінальній справі № 644/7235/25 постановлено вирок, яким засуджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вирок набрав законної сили 18.09.2025 року. Під час розгляду справи, відповідач повністю визнав свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаявся. Під час досудового слідства та судового розгляду цивільний позов не заявлений.
Неправомірними діями відповідача позивачу завдано немайнові втрати, які спричинені моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: негативні переживання, тривога, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, недовіри людям, страх за своє життя та здоров`я. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачем ОСОБА_1 понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивач могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав. Позивач ОСОБА_1 пережила психоемоційний стрес, який супроводжувався почуттями страху, розгубленості, образи, обурення, зневірою в почуття, душевними стражданнями. Були порушені її життєві плани та звичайні життєві зв`язки: не могла проживати в своєму будинку, вимушена була жити з неповнолітньою донькою у своєї матері, тривалий час не могла оговтатись від почуття зради, тому що з ОСОБА_2 раніше проживали разом і мали довірливі відносини, які внаслідок його неправомірних дій зіпсувались, почуває себе ніяково, зрадженою, не позбулася відчуття загрози своєму життю, життю своїх близьких людей, сорому, постійно присутнє почуття недовіри людям. Розмір моральної шкоди позивач визначила 50 000 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 
Сягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3028 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Зазначає, що вина ОСОБА_2 доведена та і сам ОСОБА_2 визнав свою вину у заподіянні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень в повному обсязі. Постановляючи рішення про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що Позивачка була побита чоловіком, який значно фізично сильніший за неї, на той час був військовослужбовцем і повинен був поважати гідність інших людей та не допускати негідних вчинків, відповідно приписів статутів Збройних сил України, що неминуче викликає у неї в подальшому страх насильства з боку чоловіків, побої були нанесені у область обличчя, що викликає тривогу за свою зовнішність, крім того, побиття здоровим сильним чоловіком жінки, є принизливим і образливим. Судом не враховано, що негативні наслідки побиття Позивачки, а саме тривожність; почуття дискомфорту, сорому; зневіра в чоловіків, залишаться на все життя. Крім того, просить врахувати, що під час розгляду позовної заяви Відповідачем відзив на позовну заяву не направлявся, від будь-яких пояснень ОСОБА_2 відмовився, про що зазначено в рішенні Індустріального районного суду міста Харкова від 01.12.2025 року.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей її емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених нею у зв`язку з цим страждань.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду виходячи з наступного.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 18.08.2025 року, який набув законної сили 18.09.2025 р., ОСОБА_2 засуджений за ст. 125 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 850 грн. Потерпілою ОСОБА_1 цивільний позов не заявлявся.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).
Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з частиною 1 статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Правовими підставами відшкодування шкоди визначено, зокрема положення статей 27, 55, 56 Конституції України, статті 2 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, статей 23, 1167, 1168 ЦК України.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.
Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала про те, що неправомірними діями ОСОБА_2 їй було завдано моральної шкоди, розмір якої, на думку позивача, становить 50 000 грн. та підлягає стягненню на її користь з відповідача.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, винним діями відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується вироком суду, який набрав законної сили, позивачу ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач довела завдання їй відповідачем моральної шкоди, оскільки заподіяння кримінальним проступком легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, завдало позивачу моральних страждань, пригнічувало її. 
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в 15000 грн, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, спричинення тілесних ушкоджень позивачу, характеру та обсягу моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок фізичного болю та страждань, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, є цілком розумним та справедливим розміром відшкодування завданої моральної шкоди. 
Підстави вважати визначений судом розмір моральної шкоди, яку відповідач зобов`язаний відшкодувати на користь ОСОБА_1 , таким, що порушує вимоги розумності і справедливості, відсутні.
На підставі встановлених у цій справі обставин, а також доказів, які підтверджують завдання відповідачем позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. 
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий        Н.П. Пилипчук

Судді         О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина