Дата документу 26.05.2026
Справа № 334/10131/24
Провадження № 2/334/99/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Гнатюка О.М.,
за участі секретаря судового засідання Якущенко Е.Р.,
відповідачки ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2024 року до Дніпровського районного суду м.Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилався на те, що 31.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачкою укладено кредитний договір №2019898 у формі електронного документа з використанням одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 14999,00 грн.
9.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу №03/10, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №2019898 від 31.01.2020, а відповідно ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до відповідача.
24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15 у відповідності до умов якого та згідно Додатку №1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набув право грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит №2019898 від 31.01.2020 року.
Згідно з Додатком №1 до договору факторингу сума боргу відповідача становить 28725,67 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту 12824,14 грн.; заборгованість за відсотками 15151,58 грн.; заборгованість за комісією 749,95 грн.
Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором №2019898 від 31.01.2020 року у загальному розмірі 28725,67 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності.
Відповідачкою 10.02.2025 року надано пояснення по суті справи, відповідно до яких вона заперечила можливість задоволення позовних вимог, зазначивши наступне. 
Відповідачка вказує на відсутність доказів укладення нею кредитного договору у письмовому чи електронному вигляді. Позивачем не доведено отримання нею грошових коштів від кредитора. Додана до позовної заяви анкета-заява на кредит складена невідомо ким, ідентифікуючих ознак документ не містить, відсутні підписи сторін. Матеріали справи не містять підтвердження підписання договору шляхом направлення позичальнику одноразового ідентифікатора. 
Окрім того, відповідачка вважає, що в позивача відсутнє право вимоги за кредитним договором. Позивач зазначає, що 9.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторинга №03/10, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №2019898 від 31.01.2020, а відповідно ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до відповідача. На підтвердження оплати відступленого права вимоги за договором факторингу №03/10 позивачем надані платіжні доручення, але їх подана велика кількість, через що за який саме правочин відбулося перерахування коштів та чи було оплачено відступлення права вимоги саме до відповідачки.
Докази про проведення будь-яких оплат за договором факторингу №1/15 відсутні взагалі. Наявний в матеріалах справи лист ТОВ «Діджи фінанси» від 13.11.2024 року №1/15 не підтверджує будь-які фінансові розрахунки.
Окрім того, відповідачку жодного разу не було повідомлено про зміну кредитора.
В судовому засіданні відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що не пам`ятає чи отримувала вона грошові кошти на банківську карту.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 31.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачкою укладено кредитний договір №2019898 у формі електронного документа з використанням одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 14999,00 грн.
Договір про споживчий кредит укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника. Підписаний одноразовим ідентифікатором.
9.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу №03/10, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №2019898 від 31.01.2020, а відповідно ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до відповідача.
24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг -Понг» укладено договір факторингу № 1/15 у відповідності до умов якого та згідно Додатку №1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набув право грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит №2019898 від 31.01.2020 року.
Згідно з Додатком №1 до договору факторингу сума боргу відповідача становить 28725,67 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту 12824,14 грн.; заборгованість за відсотками 15151,58 грн.; заборгованість за комісією 749,95 грн.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем та відповідачкою є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
17.07.2025 року позивачем подано до суду заяву про зміну назви позивача в якій зазначив, що відповідно до Наказу №70-к від 01.07.2025 року на виконання Рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» №1778 від 01.07.2025 року перейменовано з01.07.2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ ПОНГ» на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС».
На підтвердження зміни назви позивачем долучено копію Рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» №1778 від 01.07.2025 року та копію Наказу №70-к про зміну назви від 01.07.2025 року.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у договорі.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки на умовах, передбачених договором.
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
З алгоритму укладення електронних кредитних договорів слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто введення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Таким чином, суд доходить висновку, що кредитний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України. Підстав вважати, що кредитний договір укладений з порушенням вимог Закону Україну «Про електронну комерцію» немає.
Кредитні договори містять персональні дані відповідачки, зокрема її паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, а також номер банківського рахунку, на який було перераховано кошти.
Сторони узгодили розміри позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення Договорів на таких умовах, шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовими ідентифікаторами.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідачкою позовні вимоги про визнання недійсним договору не заявлені.
На підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів представником позивача додано до позовної заяви копію платіжного доручення № 14592622 від 31.01.2020 року.
Отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується також випискою з банківського рахунку ОСОБА_1 , наданою АТ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, що є достатнім доказом за ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Договори факторингу чинні, недійсними не визнані, діє презумпція правомірності правочину за ст. 204 ЦК України.
Відповідачка не надала доказів неотримання коштів або сплати боргу, не заявила клопотань про витребування доказів. Умови договору не є несправедливими, відповідачка не оспорювала їх у судовому порядку. 
У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Отже, за змістом наведених норм права, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту.
З огляду на вищезазначене, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивачем до стягнення заявлено суму витрат на правничу допомогу, які позивач поніс при розгляді справи, в розмірі 6000,00 гривень. Ця правова допомога була надана адвокатом Білецьким Б.М., про що свідчить договір № 43657029 від 07.08.2024 року та додаткова угода № 2019898 від 11.11.2024 року до договору про надання правничої допомоги від 7.08.2024 року.
До матеріалів справи позивачем долучено детальний акт пр. підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 11.11.2024 року.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №810/3806/18 від 17.09.2019, № 320/11366/20 від 13.05.2022.
З урахуванням складності справи, що була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача в розмірі 6000,00 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 19, 141, 176, 263-265ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором № 2019898 від 31.01.2020 у розмірі 28725,67 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.
Повне рішення складено 26 травня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, б. 21/1, код ЄДРПОУ: 43657029;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Гнатюк О. М.