П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/995/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Любов Анатоліївна 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
21 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд із позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови про переведення з пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести її з пенсії за віком призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-VI на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХII "Про державну службу" з моменту звернення з заявою з 26.01.2024 в розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника, ОСОБА_2 з якої сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням довідок про складові заробітної плати за грудень 2023 від 25.01.2024 №345 та січень 2024 від 25.01.2024 №346.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 03.10.2025 позов задовольнив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 06.11.1977 року.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з 23.04.2014 отримує пенсію за віком, обчислену за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
26.01.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про перехід на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу", яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 31.01.2024 № 918040139849 про відмову у переході на інший вид пенсії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у справі № 240/5263/24, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 31.01.2024 № 918040139849 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначену відповідно до Закону №1058-IV на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву про переведення з пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України №1058-IV на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Листом від 23.10.2024 відповідач повідомив позивача про повторний розгляд заяви про переведення з пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" та винесено рішення про відмову у переведенні, оскільки Законом України №"889-VIII не передбачено призначення пенсії в разі втрати годувальника.
Позивач, не погоджуючись з рішенням пенсійного органу, звернулась з адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до п. 2 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 28.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10 і 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Частиною 10 статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Частиною 11 зазначеної статті Закону передбачено, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Частинами 1-3 статті 36 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), зокрема, передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Слід також зазначити, що Верховним Судом в постанові від 09.11.2018 в справі N 236/3193/16-а, в постанові від 22.05.2022 в справі № 409/2218/17 вказано, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч.10 ст. 37 Закону № 3723-XII, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно із Законом № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до ст. 37 Закону № 3723.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.03.2024 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримував пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".
Враховуючи те, що на день смерті чоловік отримував пенсію по Закону України "Про державну службу", суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач має право на призначення пенсії по втраті годувальника на підставі частини 11 статті 37 Закону № 3723-XII.
У листі від 23.10.2024 відповідач також вказав, що при повторному розгляді матеріалів пенсійної справи померлого ОСОБА_2 встановлено, що пенсія за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" ОСОБА_2 призначена на виконання рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 14.12.2017 по справі №276/943/17 та до стажу державної служби на підставі рішення суду для призначення пенсії враховано період проходження військової служби з 07.05.1974 по 04.05.1976. Загальний стаж державної служби становив 20 років 7 місяців 6 днів, в тому числі військова служба 1 рік 11 місяців 28 днів. Зарахування військової служби до державної суперечить вимогам законодавства.
Враховуючи неврахування відповідачем висновків суду, наведених у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у справі № 240/5263/24 щодо наявності у позивача права на призначення пенсії по втраті годувальника на підставі частини 11 статті 37 Закону № 3723-XII, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести позивача з пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" з моменту звернення з заявою від 26.01.2024 в розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника, ОСОБА_2 , з якої сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням довідок про складові заробітної плати за грудень 2023 від 25.01.2024 №345 та січень 2024 від 25.01.2024 №346.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.