Пересипський районний суд міста Одеси Справа № 523/2814/25
Провадження №1-кп/523/753/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 року Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , 
за участю прокурорів Пересипської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
захисника ОСОБА_8 
у присутності потерпілої ОСОБА_9 
обвинуваченого ОСОБА_10 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Пересипського районного суду міста Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №12024164490000313 від 10.07.2024 року за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душанбе р. Таджикистан, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого.
Зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, - 

Встановив:

В провадженні Пересипського районного суду міста Одеси знаходиться обвинувальний акт з наданими до нього документами у кримінальному провадженні за №12024164490000313 від 10.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.1 КК України без клопотання прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, а також за відсутності письмової заяви самого обвинуваченого, потерпілої про надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

4.07.2024 року приблизно о 20:45годині,  ОСОБА_10 , знаходячись в службовому приміщенні ОСББ «Бочарова 52», розташованому в будинку №52 по вул. Владислава Бувалкіна у м. Одеса, на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин та словесного конфлікту зі знайомою йому  ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи протиправність своїх дій, схопив своєю правою рукою за праве передпліччя ОСОБА_9 , стиснувши з силою, після чого умисно наніс невстановленим предметом два удари в область правого стегна потерпілої, тим самим спричинивши своїми протиправними діями ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи за №968 від 5.08.2024р. тілесні пошкодження у вигляді гематоми правого стегна, передпліччя, яке має незначні скороминущі наслідки, що викликали розлад здоров`я не більше 6 днів, що за критеріями п.п.2.3.5 і 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ст.125 ч.1 КК України не визнав та пояснив, що 4.07.2024 року розмовляв в телефонному режимі з сусідкою ОСОБА_11 , у якої орендував гараж за 250 гривень у місяць, до цього за домовленістю з останньою платив кошти на рахунок ОСББ. Увечері для зустрічі з ОСОБА_11 він взяв з собою 1000 гривень 5 купюр по 200 гривень, маючи намір заплатити наперед, але ОСОБА_11 потребувавши від нього гроші, відмовилася дати розписку про сплату оренди, комусь зателефонувала. В цей момент з другого під`їзду вийшла  ОСОБА_12 , яка є головою ОСББ та направилася до правління, через деякий час його покликали до приміщення, де вже в кабінеті по праву сторону сиділа ОСОБА_11 , позаду ще був один сусід ОСОБА_13 . Він зупинився з дверному проймі, ОСОБА_12 сказала дати їй гроші за гараж, але відмовилася видавати квитанцію чи розписку, на що він зауважив, що завжди платив на розрахунковий рахунок, у відповідь  ОСОБА_12 на підвищених тонах стала оборюватися, між ними виникла сварка, вона заявила, що викличе поліцію, він вийшов на вулицю, сидів на лавочці, через хвилин 15 повернувся до правління, повідомивши, що йде до себе додому. Через деякий час, коли він спустився до під`їзду, його зупинили працівники поліції, сказали, що він побив людину, запропонували проїхати до відділку, дати пояснення. 
Вину не визнає, заперечуючи факт нанесення  ОСОБА_12  тілесних ушкоджень, стверджуючи, що взагалі не чіпав її, ніяких дій не вчиняв, звідки у потерпілої синець, не знає, запевняючи, що не був ініціатором лайки. 
Водночас на запитання потерпілої підтвердив ту обставину, що зазвичай прийом грошей за оплату здійснювала бухгалтер у приймальний день та видавала квитанцію, ОСОБА_12 не приймала в цьому участі, йому було відомо, що 4.07.2024 року був не день прийому, вказуючи, що він не мав наміру приходити до правління, але його покликали, тому він зайшов до приміщення, особисто до  ОСОБА_12 він не приходив, якби йому сказали прийти в інший день, він так би і зробив, заявляючи, що ситуація була спровокована, справа є сфабрикованою, пояснюючи тим, що з ОСОБА_12 у нього склалися ще раніше неприємні стосунки з приводу спірної комори, розташованої між поверхами будинку, де він зробив ремонт, але її хотіли у нього відібрати; щодо свідка ОСОБА_13 зазначив, що з ним також був конфлікт, оскільки останній постійно перебував у нетверезому стані, з ним ніхто не спілкується, він нічого не міг бачити, так як знаходився позаду нього.

Незважаючи на не визнання своєї вини, суд вважає, що винність обвинуваченого  ОСОБА_10 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.1 КК України повністю підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, оголошеними та долученими стороною обвинувачення, а також показаннями потерпілої, свідків, дослідження яких було проведено судом у судовому засіданні. 

Допитана у судовому засіданні потерпіла  ОСОБА_12 пояснила, що є головою ОСББ будинку АДРЕСА_2 , де мешканцем квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_10 , який 4.07.2024 року звернувся до неї з вимогою, що вона повинна віддати документи на гараж, який він орендував у ОСОБА_11 , при цьому два місяці він не здійснював оплату та не звільняв цей гараж, сума боргу зростала,  ОСОБА_14 погрожував їй на словах. В той же день у вечірній час вона спустилася на перший поверх до офісу попрацювати, коли до неї зайшла ОСОБА_11 , за нею забіг ОСОБА_10 , вимагаючи квитанції, на що вона відповіла, що чеки отримає ОСОБА_11 як власник гаражу, після чого ОСОБА_10 став кричати у нецензурній формі, наніс їй тілесні ушкодження по нозі зв`язкою ключів, які тримав у своїй руці, на її наполягання залишити приміщення, почав її затримувати на місці за столом, схопивши її за руку, тим самим блокуючи їй вихід, коли вона заявила, що викличе поліцію, ОСОБА_14 втік. Після приїзду співробітників поліції були опитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , обвинувачений. 
У судовому засіданні потерпіла  ОСОБА_12 зазначила, що до цього випадку у неї з ОСОБА_10 були нормальні відносини, не зважаючи на те, що він як мешканець будинку висловлювався, що його не влаштовує, але неприязних стосунків між ними не було, ніяких провокаційних дій відносно ОСОБА_10 вона не здійснювала, синці на її передпліччі та нозі з`явилися після протиправних дій обвинуваченого, які були зафіксовані у травм пункті. Пред`явлений до ОСОБА_10 цивільний позов підтримує у повному обсязі, наполягаючи, щоб обвинувачений поніс покарання.

Допитаний у судовому засіданні свідок  ОСОБА_16  пояснив, що 4.07.2024 року у вечірній час приблизно о 20:30 годині він повертався з роботи додому, проходив повз офісу ОСББ, розташованому в будинку АДРЕСА_2 , звідки через відкрите вікно почув крик, скандал. Зайшовши до приміщення, побачив в кабінеті ОСОБА_9 , яка стояла біля столу, трималася за праву ногу, розповідала про події, які сталися з  ОСОБА_10 , що він наніс їй тілесні ушкодження, вдарив по стегну, хватав за руку. 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 зазначив, що безпосередньо не був очевидцем, що ОСОБА_10 займався рукоприкладством, тільки чув від нього словесні погрози на адресу голови ОСББ ОСОБА_9 , конкретно фразу «будемо за поняттями розбиратися»; додатково на запитання сторони обвинувачення вказуючи, що між  ОСОБА_12 та ОСОБА_10 були конфліктні стосунки, ОСОБА_9 стала наводити порядок у будинку,  ОСОБА_10 займав ряд приміщень, його попросили прибрати його майно, після цього між ними почалися гострі взаємини. 
Допитана у судовому засіданні свідок  ОСОБА_17  пояснила, що на початку липня 2024 року у вечірній час разом зі своєю подругою знаходилися у дворі будинку АДРЕСА_2 , де вона проживає, коли почули з офісу ОСББ крики, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 сварилися, вона добре знає їх голоси. ОСОБА_10 від ОСОБА_9 щось вимагав, вона відповідала на підвищеному тоні, через деякий час ОСОБА_9 вибігла на вулицю, вона була дуже схвильована, сказала, що ОСОБА_10 її вдарив, у неї було почервоніння на нозі, свідком нанесення самого удару вона не була, бачила тільки червону пляму на правій нозі  ОСОБА_9 . 

Допитаний у судовому засіданні свідок  ОСОБА_13  пояснив, що в липні 2024 року, коли на вулиці вже почало темніти, він сидів в приміщенні ОСББ на стільці, був очевидцем конфлікту, як  ОСОБА_10 , який є його сусідом, кричав на  ОСОБА_9 , вимагав від неї чеки, погрожував, що хоче поговорити з нею «за поняттями».  ОСОБА_9 сиділа за столом боком до виходу, пояснюючи, просила ОСОБА_10 заспокоїтися, коли вона хотіла встати ОСОБА_10 взяв її за руку, придавивши за передпліччя, посадив її назад, потім вдарив  ОСОБА_9  по правій нозі вище коліна по стегну, в його руці були ключі. Побачивши це, він став кричати  ОСОБА_10 : «Що ти робиш?», запропонував викликати поліцію, почувши це,  ОСОБА_10 почав уходити з приміщення.
На запитання учасників процесу додатково свідок ОСОБА_13 вказав, що особисто у нього з ОСОБА_10 конфліктів не було, причин оговорювати обвинуваченого не має, дав покази, які відповідають дійсності.

Допитана у судовому засіданні свідок  ОСОБА_11  пояснила, що напочатку липня 2024 року у вечірній час, смеркалося, точну дату не пам`ятає, так як пройшло достатньо часу, під`їхала до будинку АДРЕСА_2 , де вона проживає, побачила на першому поверсі в приміщенні ОСББ світло, зайшла всередину, вслід за нею пройшов ОСОБА_10 , який почав у  ОСОБА_9 питати про квитанції про оплату гаражу, на що вона відповіла, що не бухгалтер, не прийомний день, тому у неї зараз нічого не має, між ними почалася гучна словесна перепалка на завищених тонах,  ОСОБА_10 став нецензурно висловлюватися,  ОСОБА_9 в свою чергу просила його вийти, вона в той момент сиділа за столом. Розлютившись,  ОСОБА_10 підскочив, став стукати по столу,  ОСОБА_9 намагалася відсунутися, встати, він схватив її за руку чи присадити, чи утримати (демонструє дії обвинуваченого), був агресивним, виказуючи на адресу ОСОБА_9 , що «розберемося за поняттям», чи наносив удар, зараз сказати не може, пам`ятає, що у ОСОБА_10 в руках були ключі,  ОСОБА_9 стала червоною на обличчя, у неї на правій нозі було почервоніння у виді синця, вона трималася за ногу. Сусід ОСОБА_18 , який також був присутній при конфлікті, сидів на стільці навпроти при відчиненої двері, став кричати, що викличе поліцію, на шум з`явився сусід ОСОБА_15 , після цього ОСОБА_10 вийшов з приміщення. Більш детальніше нічого сказати не може, дії обвинуваченого бачила у півоберті з правої сторони, зазначаючи, що ситуація була спонтанною.

- Висновком судово-медичної експертизи за №968 від 5.08.2024 року, відповідно якому у потерпілої ОСОБА_9 були виявлені тілесні пошкодження у вигляді гематоми правого стегна, передпліччя, які утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, стиснення, які могли бути заподіяні 4.07.2024 року в єдиний часовий період. Зазначені ушкодження мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів, що за критеріями п.п.2.3.5 і 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, відмовившись від допиту свідка ОСОБА_19 , зазначеної в реєстрі матеріалів досудового розслідування, оскільки даний свідок є інвалідом другої групи, за станом здоров`я не може надати пояснення безпосередньо у судовому засіданні, була свідком разом з ОСОБА_20 , яка дала свої пояснення у суді за обставинами кримінального проступку, більш суттєвого нічого повідомити не зможе, тому необхідності в допиті свідка ОСОБА_19 на думку сторони обвинувачення не вбачається. Сторона захисту не наполягала на допиті вказаного свідка, у зв`язку з чим суд дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит свідка ОСОБА_19 не проводив. 

Разом з цим, аналізуючи досліджені матеріали кримінального провадження, вислухав пояснення учасників процесу, суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_10 , що він не вчиняв інкримінованого йому кримінального проступку, що не спричиняв потерпілій тілесних ушкоджень, однак дана позиція сторони захисту суперечить встановленій послідовності розвитку подій та спростовуються дослідженими та оголошеними у судовому засіданні висновком судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_9 , а також показами самої потерпілої, свідків, допитаних безпосередньо у судовому засіданні, які прямо та однозначно вказали на агресивну поведінку обвинуваченого, підтвердивши факт спричинення ОСОБА_10 потерпілій тілесних ушкоджень, які виразилися в тому, що він схопив рукою ОСОБА_9 з силою за передпліччя, потім вдарив тупим предметом по нозі, внаслідок чого у потерпілої були виявлені синці.
Заразом суд вважає за потрібне підкреслити, що захист був ознайомлений з висновком експертизи відносно ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування та було достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав щодо надання заперечень або зауважень відносно проведеної судово-медично експертизи, але чомусь після дослідження судом всіх доказів сторона захисту висловила недовіру щодо проведеної відносно потерпілої судово-медичної експертизи, дана претензія виникла лише у ході судового провадження, як і необхідність проведення слідчого експерименту щодо відтворення обставин кримінального проступку, при цьому суд вважає за необхідне наголосити, що захист не був позбавлений цього права на стадії досудового розслідування. На переконання суду в висновках експертизи викладені чіткі та вичерпні відповіді на поставлені питання з посиланням на нормативно-правові акти, компетентність та професійні навички експерта ОСОБА_21 у суду не викликають сумнівів. 
Даючи оцінку показам ОСОБА_10 , дані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вони є логічно не послідовними, залишається не спроможною побудована стороною захисту версія розвитку подій, виникає мимоволі питання чому особа, яка весь час платила грошові кошти за оренду гаражу на рахунок ОСББ, 4.07.2024 року шукала зустрічі з власником ОСОБА_11 віддати їй гроші за оренду наперед, але в результаті чомусь ОСОБА_10 опинився в кабінеті голови правління для з`ясування якоїсь ситуації з вимогами видачі квитанцій, при цьому слід відмітити, що появлення ОСОБА_10 в приміщенні ОСББ мало місце у вечірній час після 20 години у не прийомний день, про що йому було достовірно відомо, даний факт обвинуваченим не заперечувався.
На переконання суду, поведінка ОСОБА_10 свідчить про намір створення конфлікту, який переріс у рукоприкладство у першу чергу спрямованого на адресу беззахисної жінки, виниклий словесний конфлікт та в подальшому його дії підтверджують наявність у обвинуваченого умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а також те, що він усвідомлював протиправність своїх дій, так як після заяв очевидців події щодо виклику поліції, залишив місце скоєння кримінального проступку, не чекаючи приїзду працівників поліції. Як убачається має місце затяжне недоброзичливе відношення ОСОБА_10 до професійної діяльності потерпілої, яка є головою ОСББ та яка діє всупереч його поглядам та бажанням, внаслідок чого напрошується висновок, що провокатором сварки у даному випадку виходячи з роздратованості обвинуваченого, слід вважати  ОСОБА_10 .
Виходячи з пояснень самого обвинуваченого та свідків, ОСОБА_10 перебуває у неприязних стосунках з багатьма мешканцями будинку, задовільно характеризується за місцем проживання ДОП СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_22 , як особа, відносно якої неодноразово надходили скарги з боку сусідів, повсякчас притягувався до адміністративної відповідальності, що також говорить не на користь обвинуваченого. 
Твердження обвинуваченого, що ініціатором конфлікту була ОСОБА_9 , що справа є сфабрикованою на підставі підговорених людей є непереконливою. 
В правдивості свідчень допитаних у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , пояснення яких є впорядкованими, вичерпними, узгоджуються між собою та не мають розбіжностей, у суду не виникає сумнівів.
Доводи ОСОБА_10 не знайшли свого підтвердження під час судового провадження і розцінюються судом як спроба вигородити себе, уникнути кримінальної відповідальності.
Таким чином викладені в сукупності обставини спростовують позицію сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого, дане припущення захисту та особисте бачення ситуації є недосконалою, навпаки доводить обґрунтованість висунутого ОСОБА_10 обвинувачення та відповідає кваліфікації його дій.
За змістом положень ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Будь-яких даних, які б свідчили про недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.
За викладених підстав, отримані у ході судового засідання докази, серед іншого наданий стороною обвинувачення висновок судово-медичної експертизи; проведеної у ході досудового розслідування, в достовірності якої, у суду не виникає сумнівів, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку, визначає їх допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України, є чіткими, переконливими, узгодженими між собою, будь яких істотних порушень діючого законодавства не виявлено.
Суд приймає рішення у кримінальному проваджені в межах висунутого ОСОБА_10 обвинувачення відповідно вимог ст.337 ч.1 КПК України, інші взаємовідносини обвинуваченого та потерпілої не є предметом розгляду суду.
Отже суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.1 КК України в об`ємі пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, судом встановлено, що в умисних діях обвинуваченого  ОСОБА_10  є склад кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.1 КК України та його дії правильно кваліфіковані за кваліфікуючими ознаками ст.125 ч.1 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження та його вина повністю доказана.
Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень 
Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Санкцією статті 125 ч.1 КК України передбачена кримінальна відповідальність, що карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
При визначенні міри покарання ОСОБА_10 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме враховує час вчинення кримінального проступку, який мав місце 4.07.2024 року, характер, ступінь тяжкості, мотивацію та суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, дані про особу обвинуваченого, які наявні в матеріалах кримінального провадження, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, є опікуном матері похилого віку, яка рішенням суду визнана недієздатною та потребує стороннього догляду, офіційно не працевлаштований, задовільно характеризується, що документально знайшло своє підтвердження у ході судового засідання, також судом приймається до уваги відсутність тяжких наслідків.
До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України та обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено. 

За змістом обвинувального акту вбачається, що під час досудового розслідування здійснювалось безкоштовне залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи відносно потерпілої, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні, речові докази не долучалися. 

Також суд приймає до уваги, що в рамках даного кримінального провадження за №12024164490000313 від 10.07.2024 року потерпілою ОСОБА_9 16.04.2025 року був пред`явлений до ОСОБА_10 цивільний позов про відшкодування на її користь матеріального збитку у сумі 2574,09 гривень та моральної шкоди у розмірі 50000 гривень.
За змістом положень ст.128 ч.1, 5 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому. 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Так, цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 заявлений на суму 2574,09 гривень матеріальної шкоди, в яку входить вартість обстеження, придбаних медикаментів на лікування, на думку суду підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначена сума доказана документально. 
Оцінюючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення на її користь 50 тис. гривень морального збитку, суд, вважає за необхідне задовольнити частково, а саме стягнути з обвинуваченого  ОСОБА_10 5000 гривень, що на думку суду є спів розмірним з понесеними моральними стражданнями, виходячи із засад розумності та виваженості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини кримінального проступку, при яких була спричинена моральна шкода, ступінь вини обвинуваченого при вчиненні злочину за ст.125 ч.1 КК України, також виходить з характеру та обсягу душевних, психологічних, фізичних страждань, їх тривалості та значимості для потерпілої.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому  ОСОБА_10 з урахуванням санкції ч.1 ст.125 КК України та вимого цього Кодексу, оцінюючи у сукупності обставини, спосіб та мотивацію вчиненого кримінального проступку, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, відсутність тяжких наслідків, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває матір похилого віку; разом з цим суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_10  не працевлаштований, що в свою чергу за відсутності легальних джерел доходів унеможливлює призначення покарання у вигляді штрафу, а за відсутності офіційного місця роботи не вбачається підстав для застосування такого виду покарання як виправні роботи, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що міра покарання у вигляді громадських робіт, які полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування, є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним; нових кримінальних проступків або правопорушень.
Керуючись ст.ст.50-51, 56 КК України, ст.ст.128-129, 349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, -

Ухвалив:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у вигляді вісімдесяти годин громадських робіт.

Відповідно до ст.36 ч.1, ч.3 КВК України виконання вироку в даній частині та контроль за виконанням засудженим покарання у виді громадських робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації, а саме районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області - за місцем фактичного проживання  ОСОБА_10 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 пред`явлений до ОСОБА_10 про відшкодування на її користь спричиненого матеріального збитку у сумі 2574,09 гривень та моральної шкоди у розмірі 50000 гривень – задовольнити частково, а саме в частині позовних вимог про відшкодування матеріального збитку задовольнити у повному обсязі, щодо компенсування спричиненої моральної шкоди задовольнити частково, а саме у сумі 5000 гривень за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.
Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріального збитку у розмірі 2574,09 гривень, моральної шкоди у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення. 
На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Пересипський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_23