Справа № 729/1959/25 2/729/231/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді Булиги Н. О.,
за участі секретаря судового засідання Романченко С. С.,
в режимі відеоконференції представника позивача – Дяченка В.О.
в режимі відеоконференції представника відповідача ТОВ «Сільпо-Фуд» - Передереєва В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобровиця за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації,

В С Т А Н О В И В :

ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації у сумі 58641,47 гривень. 
Ухвалою суду від 10.02.2026 до участі у справі було залучено ТОВ «Сільпо-Фуд».
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 жовтня 2024 року між ТОВ «Капитал» та ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортну №177/078/006617, за яким було застраховано, в тому числі і від ризику ДТП, автомобіль «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 . Строк страхування з 02.10.2024 до 01.10.2025.
17 травня 2025 року о 16 год. 50 хв., в м. Києві, на мосту Північний, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Scania» Р250, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
20.05.2025 року ТОВ «Капитал» звернулося до ПрАТ «УПСК» із заявою-повідомленням (АВТОКАСКО) про настання страхового випадку, а 06.06.2025 року із заявою про виплату страхування відшкодування, в якій просило здійснити виплату страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_2 , на СТО якої мав здійснюватися ремонт пошкодженого автомобіля.
Згідно з умовами договору страхування, виплата страхового відшкодування мала здійснюватися за вартістю відновлювального ремонту.
Відповідно до Звіту № 312269 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 16.06.2025 року, виконаного на замовлення ПрАТ «УПСК» ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 склала 83936,36 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 35145,59 грн.
Крім того, відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_2 від 22.05.2025, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, склала 93787,06 грн.
У зв`язку з цим, 11.06.2025 року ПрАТ «УПСК» сплатило ТОВ «Капитал» страхове відшкодування у розмірі 93787,06 грн., шляхом перерахування на рахунок ФОП ОСОБА_2 , виконавши свої зобов`язання перед ТОВ «Капитал» у повному обсязі.
Враховуючи, що ПрАТ «УПСК» сплатило ТОВ «Капитал» страхове відшкодування у розмірі 93787,06 грн. за завданий з вини ОСОБА_1 збиток, тому до ПрАТ «УПСК»  від ТОВ «Капитал» на підставі ст. 993, ст.1188 ЦК України та ст. 108 Закону України «Про страхування», перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 93787,06 грн.
Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року по справі № 756/7439/25 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначена постанова відповідачкою не оскаржувалась та набрала законної сили.
Позивач зазначає, що станом на момент ДТП транспортний засіб «Scania» Р250, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» ЕР-225155628. Тому, 10.07.2025 року ПрАТ «УПСК» звернулося до ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» з претензією (заявою) про відшкодування завданого з вини ОСОБА_1 збитку на суму 93787,06 грн.
Однак, якщо ПрАТ «УПСК» здійснювало виплату страхового відшкодування по договору добровільного страхування, на підставі його умов, без урахування зносу і отримало право вимоги до ОСОБА_1 на суму відновлювального ремонту без урахування зносу, то ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» мало здійснити страхове відшкодування по Полісу обов`язкового страхування відповідальності ЕР-225155628 за завданий збиток з урахуванням зносу.
22.07.2025 року ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» перерахувало на рахунок ПрАТ «УПСК» кошти у розмірі 35145,59 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу).
Різниця між вартістю збитку 93787,06 грн. (вартість відновлювального ремонту без урахування зносу) та страховим відшкодуванням 35145,59 грн., яке сплатило ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна», складає 58641,47 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки на його корить, також просить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Ухвалою про відкриття провадження від 18.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2026 року до участі у справі залучено співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд». 
25.03.2026 року до суду від співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТОВ «Сільпо-Фуд» заперечує проти задоволення позовних вимог у частині, пред`явленій до нього, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Scania» Р250, д.н.з. НОМЕР_2 була належним чином застрахована у ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, із встановленим лімітом відповідальності у розмірі 160000 грн., що є достатнім для покриття завданої шкоди.
Посилаючись на положення Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», співвідповідач зазначає, що у разі настання страхового випадку обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхової суми покладається саме на страховика, який і є належним відповідачем у відповідних правовідносинах. При цьому, обов`язок безпосереднього відшкодування шкоди страхувальником (власником транспортного засобу) виникає лише у випадку, якщо розмір шкоди перевищує встановлений ліміт відповідальності страховика або якщо у страховика відсутній обов`язок здійснювати страхову виплату.
З огляду на викладене, співвідповідач вважає, що позов пред`явлено до нього як до неналежного відповідача, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Сільпо-Фуд».
06.04.2026 року до суду від позивача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надійшла відповідь на відзив ТОВ «Сільпо-Фуд», в якій позивач заперечує проти доводів співвідповідача та вважає їх такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та довільному тлумаченні судової практики. Зазначає, що дійсно цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Scania» Р250 була застрахована у ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна», і страховик здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 35145,59 грн. з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Разом з тим позивач наголошує, що за договором добровільного страхування виплата страхового відшкодування здійснювалася без урахування зносу, у зв`язку з чим ним було виплачено 93787,06 грн. При цьому, ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» мала здійснювати страхове відшкодування згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР-225155628 за завданий ОСОБА_1 збиток з урахуванням зносу. Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди (без урахування зносу) та сумою страхового відшкодування у розмірі 35145,59 грн., сплаченою страховиком винної особи, становить 58641,47 грн.
Позивач посилається на положення ст. 1194 ЦК України, відповідно до яких у разі недостатності страхової виплати особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Зазначає, що у даному випадку страховик відшкодовує шкоду лише в межах, визначених законом, а саме з урахуванням зносу, тоді як різниця підлягає стягненню безпосередньо з винної особи або особи, яка несе відповідальність за її дії.
З огляду на викладене, позивач вважає ТОВ «Сільпо-Фуд» належним співвідповідачем у справі та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги до ТОВ «Сільпо-Фуд» підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові і стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму виплаченого страхового відшкодування.
Представник відповідача ТОВ «Сільпо-Фуд» заперечував проти задоволення вимог у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. 
 
Дослідивши письмові докази, заслухавши представників сторін, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 17 травня 2025 року о 16 год. 50 хв. в місті Києві, на мосту Північний, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Scania» Р250, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року у справі №756/7439/25 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили та не оскаржувалася (а.с.37-38).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, лише у питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та обставини її вчинення не потребують доказування під час розгляду цієї справи.
Суд також враховує, що транспортні засоби, які брали участь у дорожньо-транспортній пригоді, є джерелами підвищеної небезпеки у розумінні ст. 1187 ЦК України.
Судом також встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , належав ТОВ «Капитал» та був застрахований у ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №177/078/006617 від 01 жовтня 2024 року, строк дії якого встановлено з 02.10.2024 по 01.10.2025.(а.с.7-10)
20 травня 2025 року водій автомобіля «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 звернувся до ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» із заявою про настання страхового випадку, а 06 червня 2025 року власник автомобіля ТОВ «Капитал» звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.11-14).
Згідно зі звітом №312269 від 16 червня 2025 року про оцінку вартості майнової шкоди, виконаним ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 83936,36 грн., а з урахуванням зносу - 35145,59 грн.(а.с.15-27).
Разом з тим, відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_2 від 22 травня 2025 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 93787,06 грн. (а.с.28). 
11 червня 2025 року ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 93787,06 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 , чим виконало свої зобов`язання за договором страхування (а.с.32).
Судом також встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Scania» Р250, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР-225155628 (а.с.33-34, 39).
22 липня 2025 року ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» виплатило на користь ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» страхове відшкодування відповідно до претензії (заяви) від 10.07.2025 №030771/03, у розмірі 35145,59 грн, що відповідає вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу (а.с.40-41, 43).
Таким чином, різниця між фактично виплаченим позивачем страховим відшкодуванням у розмірі 93787,06 грн. та сумою, відшкодованою страховиком цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК ГРАВЕ Україна», становить 58641,47 грн.
22 січня 2026 року від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання, в якому вона, вважаючи себе неналежним відповідачем, просила здійснити її заміну на належного відповідача ТОВ «Сільпо-Фуд», посилаючись на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди перебувала у трудових відносинах із зазначеним товариством та виконувала свої трудові обов`язки.
У відповідь на зазначене клопотання представником позивача подано заяву про залучення до участі у справі співвідповідача ТОВ «Сільпо-Фуд», з посиланням на положення ст. 51 ЦПК України, відповідно до яких залучення співвідповідача здійснюється саме за клопотанням позивача. При цьому позивач зазначив, що надані відповідачкою документи свідчать про можливе виконання нею трудових обов`язків під час настання ДТП, у зв`язку з чим вважав за доцільне залучити роботодавця як співвідповідача з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи.
Судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_1 на підтвердження перебування у трудових відносинах із ТОВ «Сільпо-Фуд» подано копію Витягу з наказу від 05.08.2024, згідно якого ОСОБА_1 з 06.08.2024 прийнята на роботу до ТОВ «Сільпо-Фуд» на посаду водія автотранспортних засобів, а також долучено копію подорожнього листа вантажного автомобіля №3065261 від 17 травня 2025 року, згідно з яким вона виконувала перевезення як водій транспортного засобу у вказану дату.
Надані відповідачкою докази суд оцінює як належні та допустимі, які у своїй сукупності свідчать про перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із ТОВ «Сільпо-Фуд» на момент настання дорожньо-транспортної пригоди та виконання нею трудових обов`язків водія, що не заперечується також і співвідповідачем ТОВ «Сільпо-Фуд».
З огляду на наведене та з урахуванням поданого позивачем клопотання, до участі у справі було залучено співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд», як особу, яка може нести відповідальність за шкоду, завдану її працівником під час виконання трудових обов`язків.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позовні вимоги стосуються стягнення з винної особи страховиком, який виплатив страхове відшкодування потерпілій в ДТП особі, суми різниці сплаченого страхового відшкодування та виплаченої страховику потерпілого суми страхового відшкодування страховиком винуватої особи.
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до положень статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (стаття 990 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.2,4 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон), відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим Законом, іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. У разі суперечності положень цього Закону положенням інших законодавчих актів України положення цього Закону мають перевагу.
Згідно зі статтею 4 Закону, предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом. Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.
Статтею 5 Закону закріплено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
За приписами ч.2 ст.27 Закону, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Тобто, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із статтями 993 ЦК України та 108 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації перехід до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.
Водночас, з урахуванням положень статті 1187 ЦК України, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин із таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Верховний Суд в постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 920/343/20 зазначив, що положення статей 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Як зазначено вище, належним відповідачем у справах про стягнення коштів, виплачених в якості страхового відшкодування, у відповідності до вимог статей 1187 та 1172 ЦК України є юридична особа або фізична особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Відповідно до статей 1172, 1187 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки працівником під час виконання трудових обов`язків, покладається на роботодавця.
Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , що підтверджується постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.
Разом з тим, судом встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Сільпо-Фуд» та виконувала свої трудові обов`язки водія. Отже, належним відповідачем у даній справі є ТОВ «Сільпо-Фуд».
Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» до ТОВ «Сільпо-Фуд» підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки вона під час завдання шкоди у результаті ДТП перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Сільпо-Фуд», а тому не є належним суб`єктом відповідальності.
Судом також встановлено, що позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 93 787,06 грн, у зв`язку з чим до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в порядку суброгації відповідно до статті 993 ЦК України.
З урахуванням того, що частина шкоди у розмірі 35 145,59 грн. була відшкодована страховиком цивільно-правової відповідальності ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна», що підтверджується страховим актом №10.90144883.1/KOS, який спростовує доводи представника відповідача ТОВ «Сільпо-Фуд» про обов`язок відшкодувати страхову виплату у межах страхової суми, невідшкодованою залишилась сума 58 641,47 грн, яка підлягає стягненню саме з ТОВ «Сільпо-Фуд».
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені ч.3 ст.141 ЦПК України.
Позивачем заявлено до стягнення судових витрат понесених ним на професійну правничу допомогу. На підтвердження цих обставин суду надано договір №1/07-2025 про надання правової (правничої) допомоги від 17 липня 2025 року, платіжну інструкцію №162231599 від 18 листопада 2025 року про оплату послуг на суму 7 000 грн. та акт про надання правової (правничої) допомоги № 281 від 18 листопада 2025 року. Відповідно до цього акту вартість послуг за підготовку та подання позовної заяви до відповідача становить 7 000 грн.
При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Надаючи оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, витрати пов`язані із розглядом цієї справи (оформленням позовної заяви), витрати відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням обставин справи та значення його для позивача. Заяв щодо неспівмірності витрат не надходило, а тому визначаючись з їх розподілом відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України та зважаючи на задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ТОВ «Сільпо -Фуд» на користь позивача 7 000 грн. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 3028 гривень.
Таким чином, оскільки, позовні вимоги до ТОВ «Сільпо-Фуд» задоволено, то з останнього на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 512, 993, 979, 1166, 1172, 1187, 1194 ЦК України, ст. 108 Закону України «Про страхування», ст. 2,4, 5, 27 Закону Україну «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
 
Позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації - задовольнити.
Стягнути з ТОВ «Сільпо-Фуд» на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» в порядку суброгації витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 58641 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот сорок одну) гривню 47 копійок.
Стягнути з ТОВ «Сільпо-Фуд`на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» судові витрати в розмірі 3028 гривень судового збору та 7000 гривень витрат на правничу допомогу.
У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації - відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежна-страхова компанія», місцезнаходження 04080, м. Київ, вул. Кирилівська буд. 40, ЄДРПОУ 20602681;
Відповідач: ТОВ «Сільпо-Фуд», місцезнаходження 02152 м.Київ просп. П.Тичини,1В, ЄДРПОУ 40720198;
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повний текст рішення складено 29 травня 2026 року о 09 годині.

Суддя: