ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року 	м. Чернівці	Справа № 926/1650/26	

За позовом Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Симетрія», м. Чернівці

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати - 539875,30 грн

Суддя Гончарук О.В.
секретар судового засідання – Медвідчук І.В.

Представники сторін:
від позивача – Алексюк М.М;
від відповідача – Рендюк Н.В.

Обставини справи: 27.04.2026 до Господарського суду Чернівецької області надійшла позовна заява Чернівецької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Симетрія про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати - 539875,30 грн.
Позов обґрунтовується тим що, відповідач використовував земельну ділянку комунальної власності площею 7,6514 га, кадастровий номер: 7310136900:40:001:0038, яка розташована на території м. Чернівці, без укладення договору оренди та без сплати орендної плати у період з 28.11.2023 до 20.02.2026, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за стягненням безпідставно збережених коштів у сумі 539875,30 грн.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 29.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.05.2026.
19.05.20526 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшла заява про відкладення підготовчого засідання (вх. №2046), у зв`язку із неотриманням позовної заяви просить надати час для формування відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 19.05.2026 відкладено підготовче засідання на 09.06.2026.
08.06.2026 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про визнання позову (вх. №2339) та заява про розстрочення виконання рішення (вх. №2340), у якій останній просить розстрочити виконання рішення строком на 8 (вісім) місяців зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 67484,41 грн.
18.06.2026 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення (вх. №2934), у яких останній вважає, що підстави для розстрочення виконання рішення суду відсутні, оскільки відповідачем не доведено скрутного матеріального становища.
У підготовчому засіданні 19.06.2026 представник позивача просить задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві (вх. №1650), у зв`язку із тим, що відповідач використовував земельну ділянку комунальної власності площею 7,6514 га, кадастровий номер: 7310136900:40:001:0038, яка розташована на території м. Чернівці, без укладення договору оренди та без сплати орендної плати у період з 28.11.2023 до 20.02.2026, що на його переконання підставою для стягнення безпідставно збережених коштів.
Присутній у підготовчомузасіданні 19.06.2026 представник відповідача визнає позовні вимоги, зазначає, що ним проведено розрахунок доходів та витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Симетрія» та встановлено, що для дійсного виконання рішення суду потрібно 8 (вісім) місяців, у з`язку з чим просить розстрочити виконання рішення суду.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
30.01.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Чернівецький емальзавод «Карпати» (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Симетрія» укладено договір купівлі-продажу.
Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу Відкрите акціонерне товариство «Чернівецький емальзавод «Карпати» передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Симетрія» приймає у власність нежитлову будівлю – будівлю складського корпусу сипучих матеріалів та складу готової продукції, літ. К-К, цегла, загальною площею 1851,9 кв.м, що знаходиться в м. Чернівцях, по 1-му провулку Заводському, №23.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №468876553 від 10.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Симетрія» на підставі договору купівлі-продажу №ВСА/224809 від 30.01.2005, є власником нерухомого майна (нежитлові приміщення) за адресою: м. Чернівці, провулок Заводський 1-й, будинок 23 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9181513).
Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 7,6514 га, кадастровий номер 7310136900:40:001:0038, яка перебуває у комунальній власності Чернівецької міської територіальної громади (дата державної реєстрації земельної ділянки – 28.11.2023 року).
Рішенням Чернівецької міської ради від 12.02.2008 №510 затверджено технічну документацію з грошової оцінки земель міста Чернівців у складі текстових та графічних матеріалів. Вказане рішення, як нормативний акт, доведено до відома населення серед іншого і шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради http://chernivtsv.eu/portal/1154.
Крім того, рішенням Чернівецької міської ради від 26.02.2021 №118 затверджено технічну документацію з грошової оцінки земель міста Чернівців.
Вказане рішення, як нормативний акт, доведено до відома населення серед іншого і шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради http://chernivtsv.eu/portal/1154
Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 18.11.2024 №НВ-9953976812024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7310136900:40:001:0038 становить 132 022 260,14 грн. 
З огляду на зазначене, наявний у матеріалах справи витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від від 18.11.2024 №НВ-9953976812024 є належним, допустимим та достовірним.
На підставі зазначеного витягу департаментом проведено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, зокрема за користування Акціонерним товариством «Чернівецький емальзавод «Карпати», ТОВ «Симетрія», ОСОБА_1 та Стець Г.П, земельною ділянкою кадастровий номер: 7310136900:40:001:0038, у періоді з 28.11.2023 до 20.02.2026 на суму 9 414 948,25 грн, яку розподілено між землекористувачами (власниками нерухомого майна) пропорційно площі нерухомого майна, розміщеного на такій земельній ділянці.
Як вбачається з розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, здійснених департаментом відповідно до Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2008 року №715, недоотримана Чернівецькою міською радою сума орендної плати за фактичне користування відповідачем вказаною вище земельною ділянкою за період з 28.11.2023 до 20.02.2026 становить 539875,30 грн.
Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстав користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Водночас згідно зі статтями 122- 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі».
Водночас Земельним кодексом України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit- збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані.
Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 і №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17.
Отже, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі, що і було зроблено судами попередніх інстанцій.
Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Відповідно до статті 20 зазначеного Закону за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з положеннями частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» (у редакції, чинній на час розгляду спору судом) витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Так, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок № 1051).
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель», є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.
При цьому власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Так, технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.
Водночас у пункті 162 Порядку № 1051 визначено відомості, які можуть бути надані державними кадастровими реєстраторами у формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» мають однакову юридичну силу.
Зважаючи на викладене, як положення Податкового кодексу України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.
З огляду на те, що земельне законодавство і Податкового кодексу України не обмежують можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98- 103 Господарського процесуального кодексу України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.
Як встановлено судом, відповідач, будучи власником об`єкта нерухомого майна, у спірний період із з 28.11.2023 до 20.02.2026, користувався земельною ділянкою, кадастровий номер: 7310136900:40:001:0038, за адресою: за адресою: м. Чернівці, провулок Заводський 1-й, будинок 23, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи коштів за користування нею.
Тому, суд дійшов висновку, що відповідач, як фактичний користувач спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави, за рахунок позивача - власника земельної діляноки, зберіг у себе кошти, повинен сплатити за користування ними, повернувши ці кошти власнику земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Щодо заяви про розстрочку виконання рішення.
Відповідач просить суд розстрочити виконання судового рішення у справі на 8 місяців, зазначаючи, що він має намір здійснити повний розрахунок з позивачем, проте на даний час на його казначейських рахунках не достатньо грошових коштів для проведення розрахунків із позивачем.
Відповідач зазначає, що така ситуація склалася у зв`язку із хворобою директопа Товариства з обмеженою відповідальністю «Симетрія» ОСОБА_2 , а в подальшому – його смертю, господарська діяльність товариством не здійснювалася, що призвело до відсутності доходів та погіршення фінансового стану підприємства. Також повідомляє, що з вересня 2025 року виробничі приміщення відповідача передані в оренду, що дозволяє забезпечити поточну господарську діяльність товариства, проте цього доходу недостатньо для одноразового погашення суми заборгованості. Крім того, у відповідача наявна заборгованість зі сплати податку на нерухомість яка складає 65000 грн за 2024 рік та 40034 грн за 2026 рік.
На підтвердження факту скрутного фінансового становища відповідачем до заяви додано фінансову звітність мікропідприємства від 01.01.2026, виписки з банківського рахунку, якими підтверджується скрутне матеріальне становище відповідача.
Позивач вважає можливим розстрочення виконання рішення суду на 6 (шість) місяців.
Суд враховує те, що відповідач визнає свою вину у виникненні даного спору.
У відповідності до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами частин 1, 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частинами 1-2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17 зазначено, що питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.
Суд зауважує, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін.
З урахуванням встановлених обставин, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду строком на 8 місяців, що не порушуючи баланс інтересів обох сторін, надасть можливість відповідачу відновити свою господарську діяльність, покращити фінансовий стан та самостійно виконати рішення суду у даній справі при максимальному дотриманні співмірності наслідків для боржника з інтересом кредитора отримати грошові кошти у повному обсязі.
Суд вважає, що встановлений строк розстрочення виконання рішення жодним чином не зумовить порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права позивача на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 3 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.
Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Враховуючи що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов, приймаючи до уваги приписи статті 130 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне повернути Чернівецькій міській раді з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3239,25 грн (50%).
При цьому, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, решта судового збору в сумі 3239,25 грн (50%) покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 5, 130, 232, 233, 236-238, 239, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Чернівецької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Симетрія» задовольнити. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Симетрія» (58003, Чернівецька обл, м. Чернівці, вул. Буковинська, 75, кв. 13, код 32726551) на користь Чернівецької міської ради (58002, місто Чернівці, Центральна площа 1, код 36068147) 539875,30 грн (п`ятсот тридцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень 30 копійок) безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю та 3239,25 грн судового збору.
3. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Чернівецької області у справі №926/1650/26 від 19.06.2026 строком на 8 (вісім) місяців з щомісячним погашенням боржником Товариством з обмеженою відповідальністю «Симетрія» (58003, Чернівецька обл, м. Чернівці, вул. Буковинська, 75, кв. 13, код 32726551) на користь кредитора Чернівецької міської ради, (58002, м. Чернівці, площа Центральна, 1, код 36068147) 539875,30 грн (п`ятсот тридцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят п`ять грн 30 коп.) заборгованості рівними частинами по 67484,41 (шістдесят сім тисяч чотириста вісімдесят чотири грн 41 коп.) до 10 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за днем набрання рішенням законної сили.
4. Повернути Чернівецькій міській раді (58002, місто Чернівці, Центральна площа 1, код 36068147) 50% сплаченого судового збору в сумі 3239,25 грн з державного бюджету України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», що був сплачений згідно платіжної інструкції №536 від 23.04.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.
Повне судове рішення підписано 24.06.2026.

Суддя О.В. Гончарук