справа № 369/22996/25
головуючий у суді І інстанції Лисенко В.В.
провадження № 33/824/1746/2026
головуючий суддя Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Мостової Г.І., за участю секретаря Лазоренко Л.Ю., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Куліша Бориса Михайловича на постанову Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 
в с т а н о в и в :
Постановою Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн у дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн 60 коп.
При розгляді адміністративної справи судом встановлено, що 15 жовтня 2025 року близько 14 години 00 хвилин, за адресою:  АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею, чим викликала у постраждалої особи ознаки внутрішньої скутості, заниженої самооцінки та емоційного виснаження, що підтверджується висновком практичного психолога ОСОБА_3 від 05 листопада 2025 року.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Куліш Б.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року та закрити провадження у справі на підставі частини 1 статті 247 КУпАП.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 966571 складений 25 листопада 2025 року. Подія, яка вказана в протоколі відбувалася 15 жовтня 2025 року, а протокол складений на підставі висновку психолога від 05 листопада 2025 року. 
В ході судових засідань було встановлено, що поліції приїжджала 15 жовтня 2025 року, але адміністративний протокол не був складений невідкладно у того ж дня.
Вказує, що висновок психолога може бути доказом у справі, але він не є обов`язковою умовою для складання протоколу. 
Зазначає, що строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений статтею 38 КУпАП, становить 3 місяці з дня вчинення, тобто він сплинув 15 січня 2026 року.
Обставини справи, які були встановлені в судовому засіданні свідчать про те, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 разом із своїм сином ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_5 помер у 2016 році. ОСОБА_6 є рідною сестрою батька ОСОБА_5 . Останнім часом у ОСОБА_5 був відсутній власний мобільний телефон, оскільки він був у ремонті, тому він користувався телефоном матері і спілкувався по ньому зі своїми друзями, зокрема з ОСОБА_7 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 . 
Свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що 15 жовтня 2025 року вона не була очевидцем подій, однак знає, що ОСОБА_1 вчиняла домашнє насильство відносно ОСОБА_5 , зі слів його самого. Через це вони були змушені зустрічатися приміщенні школи, щоб мати ОСОБА_5 не знала. 
Вважає, що покази ОСОБА_8 недостовірними, бо вона ґрунтуються виключно на інформації, отриманій зі слів іншої особи - ОСОБА_5 .
Показання, які мають характер переказу чужих слів, не можуть підтверджувати сам факт події.
Свідок не спостерігала ані конфлікту, який нібито мав місце 15 жовтня 2025 року, ані будь-яких дій психологічного чи фізичного впливу, ані обставин, зазначених у протоколі.
Фактично покази ОСОБА_7 це показання очевидця, а суб`єктна інтерпретація слів третьої особи.
Суд поклав у основу рішення також показання свідка ОСОБА_9 , які не стосуються предмета доказування та події 15 жовтня 2025 року. 
Вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі предмета доказування, яким є конкретній дії ОСОБА_1 відносно свого сина ОСОБА_5 , що мали місце 15 жовтня 2025 року. Будь-який фото, відео, аудіо записів немає. Бажання сина змінити місце проживання не є доказом насильства.
Зазначає, що жоден із допитаних свідків не підтвердив факту вчинення 15 жовтня 2025 року дій, які б містили об`єктивну сторону правопорушення за статтею 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та пояснила, що 15 жовтня 2025 року її син ОСОБА_2 навчався вдома, вони не сварилися, ОСОБА_1 пішла на кухню, а ОСОБА_2 вийшов на вулицю звідки повернувся із чоловіком та жінкою, яка є тіткою ОСОБА_2 (сестрою його батька), які почали її принижувати та забрали ОСОБА_2 . Вказує, що звернулася до поліції із заявою про викрадення дитини, однак відповідь до теперішнього часу не отримала.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Куліш Б.М. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та зазначив, що суд першої інстанції розглядав життя ОСОБА_1 , а не події 15 жовтня 2025 року.
Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та пояснив, що жив з матір`ю в одній кімнаті та спав з нею в одному ліжку. 14 жовтня 2025 року він сказав матері про те, що не хоче спати з нею в одному ліжку, а вона відповіла, що він купить собі окреме ліжко коли заробить на нього, та побила його. Зазначив, що він взяв телефон матері поки вона вийшла із кімнати та зателефонував своїй тітці щоб вона його забрала до себе.
Представник потерпілого ОСОБА_2 - адвокат Коваль М.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказала, що надмірний контроль матері та домашнє насильство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 триває вже не один рік. З 15 жовтня 2025 року ОСОБА_2 не проживав із матір`ю, до поліції з приводу подій 15 жовтня 2025 року він звернувся 12 листопада 2025 року, він неповнолітній та не володіє правовими знаннями. ОСОБА_2 звертався до психолога за допомогою.

Дослідивши матеріали за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями статті 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність зокрема за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. 
Частиною 2 статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Відповідно до пунктів 14, 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство, це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП у матеріалах справи наявні: 
заява ОСОБА_2 до начальника Обухівського РУП Київської області від 12 листопада 2025 року, у якій він просив розглянути його заяву та вжити заходів для припинення вчинення відносно нього домашнього насильства. Притягнути його матір ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 КУпАП;
копія свідоцтва на про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що його матір`ю є ОСОБА_1 ;
письмові пояснення ОСОБА_10 від 25 листопада 2025 року, яка пояснила, що вона є класним керівником 9а класу Ходосівського ліцею, де навчається ОСОБА_2 . Зазначила, що вихованням ОСОБА_5 займається його матір ОСОБА_1 , яка занадто його опікала, у буквальному сенсі приводила та забирала сина із школи за руку, поправляла його зачіску та одяг, через що ОСОБА_5 було незручно. ОСОБА_1 не дозволяла сину ні з ким товаришувати, після років одразу забирала його додому, він не відвідував ніяких гуртків, а сидів вдома із матір`ю.
письмові пояснення ОСОБА_9 від 25 листопада 2025 року, яка пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 . Зазначила, що протягом усього життя ОСОБА_2 , якому 15 років, ОСОБА_1 постійно супроводжувала сина, нікуди самого його не відпускала, водить і забирає його зі школи, забороняла йому товаришувати з однолітками. 15 жовтня 2025 року ОСОБА_5 втік від матері до своєї тітки, яка проживає у м. Вишневе. Цей факт ОСОБА_9 бачила особисто;
листом Служби у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 07 листопада 2025 року повідомлено начальнику Обухівського РУП ГУНП в Київській області про те, що до служби у справах дітей надійшло звернення від неповнолітнього ОСОБА_2 щодо вчинення над ним домашнього насилля його матір`ю ОСОБА_1 05 листопада 2025 р. до служби у справах дітей Феодосіївської сільської ради надійшов Висновок практичного психолога щодо результатів проведення діагностичних методик з метою виявлення та протидії домашньому насильству відносно дитини ОСОБА_2 . У висновку зазначено, що у стосунках між ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_1 виявлено ознаки психологічного та фізичного насильства. На виконання п.33 Порядку взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству і насильству за ознакою статі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 658 від 22 серпня 2018 року, інформуємо вас про випадок вчинення домашнього насилля відносно неповнолітнього ОСОБА_2 та просимо вжити належних заходів щодо винних осіб;
висновок практичного психолога ОСОБА_3 від 05 листопада 2025 року щодо результатів проведення діагностичних методик з метою виявлення та протидії домашньому насильству відносно дитини, відповідно до якого у стосунках між ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_1 виявлено ознаки психологічного та фізичного насильства. Дитина демонструє емоційні наслідки травматичного досвіду - страх, занижену самооцінку, уникання контактів з матір`ю;
витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 03 листопада 2025 року № 14 про розгляд заяви неповнолітнього ОСОБА_2 . З указаного витягу вбачається, що на питання членів комісії ОСОБА_1 пояснила, що сварки між нею та сином були коли він не слухався, вона могла вдарити його шнуром від ноутбука; вона пропонувала ОСОБА_5 гратися із сусідськими дітьми, а щодо інших друзів вона вважає, що вони негативно впливають на сина, ОСОБА_5 навчився від неї матюків; якщо ОСОБА_5 кинув одяг вона била його по руках, якщо прогуляв урок - потиличник; вона завжди була з ним та буде, вона навчає його з повагою відноситися до жінок.
Допитана судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 15 жовтня 2025 року вона була свідком того, як із домоволодіння, у якому проживає ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_2 , вибіг останній тримаючи в руках документи. Після цього з будинку вийшли невідомі їй чоловік та жінка, а за ними вибігла мати ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_9 висловила думку, що ОСОБА_1 вчиняє насильство щодо свого сина, внаслідок чого останній, за її спостереженнями, уникає спілкування з оточуючими.
Допитана судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_11 пояснила суду, що 15 жовтня 2025 року до служби у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області надійшло звернення від неповнолітнього ОСОБА_2 щодо вчинення над ним домашнього насильства його матір`ю ОСОБА_1 . У вказаному зверненні неповнолітній ОСОБА_2 висловив бажання проживати у родині своєї тітки ОСОБА_12 . Також ОСОБА_11 повідомила, що після надходження зазначеного звернення служба у справах дітей взяла ОСОБА_2 на відповідний облік.
Допитаний судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_13 пояснив суду, що 15 жовтня 2025 року обставин, які передували втечі його онука ОСОБА_2 він не бачив, проте бачив, як останній вибіг із домоволодіння. Також свідок повідомив, що цього ж дня чув, як чоловік ОСОБА_12 висловлював погрози на адресу його доньки ОСОБА_1 .
Допитана судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 . Свідок повідомила, що очевидцем подій, які мали місце 15 жовтня 2025 року, вона не була. Про зазначені події, а також про систематичне вчинення матір`ю ОСОБА_1 насильства щодо ОСОБА_2 їй стало відомо саме від останнього. Крім того, ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_1 перешкоджала їй у спілкуванні з двоюрідним братом, у зв`язку з чим вони були змушені зустрічатися у приміщенні школи, щоб мати можливість спілкуватися.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинила відносно свого сина ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.
Однак до протоколу не додано вчинення ОСОБА_1 15 жовтня 2025 року будь-яких дій, які відносяться до фізичного насильства, відносно ОСОБА_2 .
У зв`язку з цим апеляційний суд вважає недоведеним факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного характеру відносно ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що матір його ображає, гіперопікує, принижує та не дозволяє йому спати в окремому ліжку, тому він спить із нею. Це завдає йому великих незручностей, бо він вже дорослий хлопець.
На питання апеляційного суду ОСОБА_1 пояснила, що проживає у приватному будинку з трьома жилими кімнатами. З 14 на 15 жовтня 2025 року ОСОБА_2 просив у неї окреме ліжко, але вона відмовила та вони все одно спали разом.
Указані пояснення та висновок практичного психолога ОСОБА_3 від 05 листопада 2025 року поза розумним сумнівом підтверджують вчинення ОСОБА_1 15 жовтня 2025 року психологічного насильства відносно ОСОБА_2 ..

Захисник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що жоден із допитаних свідків не підтвердив факту вчинення 15 жовтня 2025 року дій, які б містили об`єктивну сторону правопорушення за статтею 173-2 КУпАП, а також вони не були очевидцями подій та надали покази з чужих слів.
Апеляційний суд відхиляє указані доводи, оскільки такі не є підставою скасування постанови суду першої інстанції, а вчинення ОСОБА_1 15 жовтня 2025 року психологічного насильства відносно ОСОБА_2 підтверджується висновком практичного психолога, а також ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечувалося те, що вона не дозволяла своєму шістнадцятирічному сину спати на окремому від неї ліжку, що призвело до конфлікту.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений статтею 38 КУпАП, становить 3 місяці з дня вчинення та він сплинув 15 січня 2026 року.
Відповідно до частини 3 статті 38 КУпАп адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня вчинення відповідного правопорушення.
Правопорушення вичинене 15 жовтня 2025 року, а адміністративне стягнення накладене судом першої інстанції 02 лютого 2025 року, тобто у межах шести місяців.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол складено пізніше 24 годин з моменту виявлення правопорушення, не є слушними, з огляду на таке.
Відповідно до статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до протоколу адміністративне правопорушення вчинене 15 жовтня 2025 року. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній ОСОБА_2 звернувся до поліції із заявою про вчинення відносно нього домашнього насильства 12 листопада 2025 року.
Однак, враховуючи час складення висновку практичного психолога, отримання листа Служби у справах дітей, засідання комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті та опитування свідків, суд апеляційної інстанції вважає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення 25 листопада 2025 року не свідчить про порушення статті 254 КУпАП, якою передбачено складання протоколу з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, тобто коли у посадової особи , уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність чи відсутність в діях чи бездіяльності особи вини у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій.
Таким чином переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_1 утворюють склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 2 статті 173-2 КУпАП.
За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Куліша Б.М. підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суд, -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Куліша Бориса Михайловича залишити без задоволення.
Постанову Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.І. Мостова