Справа № 420/27177/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (код ЄДРПОУ 37811384; місцезнаходження: вул. Преображенська, буд.44, м.Одеса, 65014) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
11 серпня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якій позивач просить суд:
визнати протиправну відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у видачі паспорту громадянина України у формі книжечки ОСОБА_1 , відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII;
зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати паспорт громадянина України у формі книжечки ОСОБА_1 , для реалізації громадянських прав та законних інтересів.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.
Ухвалами Одеського окружного адміністративного суду:
- від 15.08.2025 року позовну заяву залишено без руху;
- від 03.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в порядку ст.262 КАС України.
В обґрунтування вимог позову позивач вказує, що вона 03.07.2025 року звернулась до Білгород-Дністровського відділу ГУДМС в Одеській області до особи уповноваженої на виконання зобов`язання керівника Наталі МАЦЕНКО щодо оформлення та видачі посвідчення громадянина України у вигляді паспортної книжечки громадянину ОСОБА_1 зразка 1994 року у зв`язку зі зміною прізвища особи, згідно свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_2 . В заяві позивачем було вказано про відсутність наміру оформляти паспорт громадянина України нового зразка, у зв`язку з простроченого попередньо отриманого паспорта. До позивача не було доведено до відома істотні дані, згоду на обробку даних не давалися і методом обману був виданий документ №006113317.25 липня 2025 року отримала повідомлення про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року.
Таку відмову відповідача позивач вважає протиправною.
12.09.2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.07.2019 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 5118, який оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення позивача. Тобто позивачка при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон, заповнюючи 20.06.2019 заяву – анкету встановленого зразка, надала згоду на обробку її персональних даних та внесення інформації, до ЄДДР. Під час оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 дані стосовно позивачки були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і було присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 19930904-09307. Водночас, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.05.2021 документована паспортом громадянина України типу ID -1 № НОМЕР_4 , виданий 5118, який оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення позивача. Також, позивачка при оформленні паспорта громадянина України типу ID -1, заповнюючи 20.05.2021 заяву анкету встановленого зразка, надала згоду на обробку її персональних даних та внесення інформації до ЄДДР. При цьому, позивачкою не наведено підстав вважати, що персональні дані обробляються з порушенням законодавства України.
26.09.2025 року позивач подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила , що не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що згідно:
- паспорта громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13), дата видачі 21.05.2021 року; орган, що видав – 5118; РНОКПП: НОМЕР_1 ;
- свідоцтва про зміну імені Серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.12);
- паспорта громадянина України для виїзду за кордон виданий ОСОБА_3 ; дата видачі 05.07.2019 року; запис №19930904-09307; орган, що видав 5118. 
Позивач 03.07.2025 року звернулася до начальника Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС України в Одеській області із заявою щодо отримання документа паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року у з ув`язку зі зміною імені (а.с.8-9), надавши заяву про видачу паспорта України, свідоцтво про зміну імені від 11.06.2025 року, копію документа НОМЕР_4 , свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб (копії), дві фотокартки, платіжний документ про сплату державного мита.
Ця заява подана з покликанням на те, що позивачка змінила прізвище. В цій заяві вона просила видати їй паспорт на нове ім`я відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженої 26.06.1992 року, на ім`я ОСОБА_4 .
У відповідь отримано лист від 19.07.2025 року, в якому відповідач повідомив: «На момент звернення до Білгород – Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області Ви документовані паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 дата видачі 05.07.2019, орган видачі 5118 на прізвище ОСОБА_5 , та паспортом громадянина України у формі ID - картки № НОМЕР_4 дата видачі 21.05.2021, орган видачі 5118 на прізвище Потєха після державної реєстрації шлюбу, та Ваші персональні дані внесені Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 19930904-09307. При цьому, Ван не наведено підстав вважати, що персональні дані щодо Вас обробляються порушенням законодавства України. Отже, фактично у Реєстрі вже містяться Ваші персональні дані присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, а за приписами частини 1 першої статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстру та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу ч її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI унікальний номер запису Реєстрі є незмінним. Отже, використання Вами раніше паспорта громадянина України для виїзду за кордон, та паспорта громадянина України у вигляді ID- картки при виготовленні яких було надано згоду на обробку персональних даних ті було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним т присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує Ваш права та в будь-якому разі не є втручанням у Ваше приватне життя. З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопад 1950 року.» (а.с.10-11).
В матеріалах справи міститься:
-заява-анкета №15018186 від 20.06.2019 року для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.66);
-заява-анкета №6041315 від 20.05.2021 року для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.67).
Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст.32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.
Частинами 1, 2, 4, 5 ст.14 вищезазначеного Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Згідно ч.ч.1,2 ст.21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (далі також - Закон № 2235-ІІІ) документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.
Відповідно до частин першої-другої статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.
Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Відповідно до частин першої-другої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частина четверта статті 21 Закону № 5492-VI регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Водночас за змістом пункту 3 Положення № 2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 16 Положення № 2503-XII обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.
В силу пунктів 1 - 4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі - Порядок № 302) паспорт громадянина України (паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку - на кожні 10 років.
Пунктом 5 Порядку № 302 передбачено, що у разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI (далі також Закон - № 2297-VI) мета обробки персональних даних мас бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних та відповідати законодавству про захист персональних даних.
Статтею 2 Закону № 2297-VI визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Приписами частин п`ятої-шостої статті 6 Закону № 2297-VI передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Наведене вище правове регулювання свідчить, що Положенням № 2503-XII передбачено дві форми паспорта громадянина України, а саме у формі книжечки або картки.
Суд зазначає, що правова позиція щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).
Суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 21, 22 частини 1 статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
Відтак, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.
Повертаючись до обставин цієї справи, визначальними її особливостями, на підставі яких справа не може бути визначена як типова є, зокрема, наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм та паспорт громадянина України у вигляді ID-картки.
Отже, персональні дані позивача раніше вже були внесені до Реєстру.
Разом з тим, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
Отже, висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 стосуються інших правовідносин, а саме: при їх прийнятті суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.
Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 08 червня 2023 року у справі № 380/5977/21, від 22 березня 2024 року у справі №540/4500/21, від 28 листопада 2024 року у справі № 420/6552/24, відповідно до яких використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для видачі позивачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки) та про відмову у задоволенні позову, оскільки зміна позивачем імені (прізвища) не може слугувати законною підставою в даному випадку.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд відмовляє у задоволенні позову.
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Витрати зі сплати судового збору суд покладає на позивача у зв`язку з відмовою у позові.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.