ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

15 червня 2026 року	Справа №160/9137/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2026 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №045550034002 від 17.02.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 довічну пенсію у зв`язку з втратою годувальника з дати звернення, а саме з 09.02.2026. 
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Чоловік позивача був учасником бойових дій та особою з інвалідністю II групи. За життя він перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримував пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV. Позивач проживала з чоловіком однією сім`єю за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 . Оскільки позивач не мала власного страхового стажу та доходу, що підтверджується даними форми ОК-5 за період 2002-2022 роки та довідкою Державної податкової служби про відсутність доходів за 2016-2020 роки, позивач перебувала на повному утриманні чоловіка. 15.01.2026 позивачу виповнилося 60 років, у зв`язку з чим 09.02.2026 вона звернулася до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Однак рішенням відповідача №045550034002 від 17.02.2026 позивачу було відмовлено з тих підстав, що померлий чоловік позивача не мав достатнього страхового стажу (лише 12 років 04 місяці). Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 відкрито провадження у адміністративній справі; призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою суду від 14.04.2026 відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Адміністративний позов з додатками та копія ухвали від 14.04.2026 отримана відповідачем в системі «Електронний суд» 13.04.2026 та 14.04.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 7 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого від 21.09.1985 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 21.09.1985 укладено шлюб.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За життя ОСОБА_2 мав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 23.04.1996, та був особою з інвалідністю другої групи відповідно до довідки МСЕК №723321 від 27.07.2017.
09.02.2026 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника.
17.02.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву позивача та прийнято рішення №045550034002 про відмову у призначенні пенсії. 
В заяві зазначено, що страховий стаж заявниці складає 03 роки 02 місяці 02 дні.
Загальний страховий стаж годувальника складає 12 років 04 місяці 22 дні.
За доданими документами годувальника до страхового стажу не зараховано: 
- період згідно записів трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки без підстав виправлено дату наказу при звільненні; 
- періоди згідно записів трудової книжки НОМЕР_6 , 14.08.1995- 27.12.1999, оскільки неможливо ідентифікувати назву підприємства на печатці при звільненні; 
- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю 05.01.2001-03.07.2001, оскільки це не передбачено законодавством. 
Додатковий коментар: на даний час відмовлено в призначені пенсії згідно ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи заявника-утриманця, визначеного законодавством (33 роки).
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.03.2026 №31765-17559/К-01/8-0400/26, ОСОБА_2 перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України як отримувач пенсії по II групі інвалідності внаслідок загального захворювання з 27.08.2010, а з 10.01.2019 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж ОСОБА_2 станом на 25.11.2020, зарахований по 02.02.2007, складав 30 років 1 місяць 12 днів. 
Відповідачем надано позивачу копію рішення про перерахунок пенсії з 01.07.2020 з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати, які враховано при розрахунку пенсії, на ім`я ОСОБА_2 .
Згідно до наданого розрахунку страхового стажу, страховий стаж ОСОБА_2 станом на 13.06.2020 складає 30 років 1 місяць 12 днів.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(далі - Закон №1058-ІV).
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №1058-ІV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 ст. 10 Закону №1058-IV, передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Так, за змістом абзацу 1 частини першої статті 36 Закону №1058-ІV (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Отже, зазначеною нормою закону визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону №1058-ІV, непрацездатними членами сім`ї вважаються: 
- чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону №1058-ІV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України як отримувач пенсії по II групі інвалідності внаслідок загального захворювання з 27.08.2010, а з 10.01.2019 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж ОСОБА_2 станом на 25.11.2020, зарахований по 02.02.2007, складав 30 років 1 місяць 12 днів. 
Вказане підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.03.2026 №31765-17559/К-01/8-0400/26 та рішенням про перерахунок пенсії з 01.07.2020.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону №1058-ІV.
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з січня 2016 року по грудень 2020 року від 27.01.2026, встановлено, що ОСОБА_1 доходів не отримувала.
З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 року по день смерті годувальника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) доходів не отримувала.
Вказане свідчить, що ОСОБА_1 була на утриманні ОСОБА_2 за його життя.
З наданих до суду копій паспортів серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та серії НОМЕР_7 ОСОБА_2 , встановлено, що вони мали єдине зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 з 29.08.1989 та з 31.08.1989 відповідно.
Відтак, судом встановлено, що подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за його життя проживали разом, ОСОБА_1 була на повному утриманні ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 , в свою чергу, було призначено пенсію за віком з розрахунку страхового стажу 30 років 1 місяць 12 днів.
Вказані обставини свідчать, що позивачем було дотримано всіх необхідних умов для можливості призначення пенсії по втраті годувальника.
Водночас, визначена відповідачем відмова у рішенні від 17.02.2026 №045550034002 з тих підстав, що загальний страховий стаж годувальника складає 12 років 04 місяці 22 дні є протиправною, та спростована протоколом перерахунку пенсії ОСОБА_2 від 13.06.2020.
Формулювання ст. 36 Закону №1058-IV не ставить право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника в залежність від наявності у особи страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком, як про це зазначає відповідач в оскаржуваному рішенні.
Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.
З аналізу ст. 36 Закону №1058-IV видно, що в спірних правовідносинах право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатній особі, до якої відноситься дружина померлого за умови, що вона досягла пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-IV (60 років).
Вимоги щодо страхового стажу в ст. 36 Закону №1058-IV стосуються виключно померлого годувальника, у зв`язку із втратою якого у особи виникає право на призначення пенсії.
На час звернення до відповідача за призначенням пенсії у разі втрати годувальника, позивач досягла 60-річного віку.
Отже, законодавець чітко розрізняє ці поняття і встановлює відповідні умови для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Позивач не зверталася за призначенням пенсії за віком, для призначення якої, окрім досягнення пенсійного віку, необхідною є наявність страхового стажу.
Натомість, як видно з рішення пенсійного органу від 17.02.2026 №045550034002, факт досягнення позивачем пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV не заперечується відповідачем.
Оскільки станом на час звернення позивача за призначенням пенсії вона досягла пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону №1058-ІV, у розумінні приписів ч. 3 ст. 36 Закону №1058-ІV, позивач вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника та має право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Відтак, суд визнає протиправним та скасовує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №045550034002 від 17.02.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.
Також при ухваленні рішення суд враховує, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
При цьому згідно з ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
За приписами вказаних норм у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення. 
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд. 
Крім того, Верховний Суд, зокрема у постановах від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18, від 04.09.2021 у справі №320/5007/20, від 14.09.2021 у справі №320/5007/20 та від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 дійшов подібного висновку та вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. 
Аналогічної думки дотримується Верховний суд у постанові від 09.05.2024 у справі №580/3690/23.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №209/2050/17 зазначає, що право особи на пенсію також не може залежати від встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про призначення пенсії, і підлягає поновленню з моменту його виникнення, тобто з дня первинного звернення до пенсійного органу.
Враховуючи, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено інших специфічних доводів неможливості призначення позивачу пенсії, аніж тих, що досліджені під час розгляду справи, з метою недопущення порушення прав позивача, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 довічну пенсію у зв`язку з втратою годувальника з дати звернення, а саме з 09.02.2026.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи встановлено, що за подання вказаного адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 грн, що підтверджується квитанцією від 10.04.2026.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, судовий збір у сумі 1064,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №045550034002 від 17.02.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з дати звернення, а саме з 09.02.2026. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський