Справа № 521/9697/23
Провадження № 1-кп/521/575/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023080030000114 від 03 квітня 2023 року по обвинуваченню 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на час вчинення кримінального правопорушення працюючого на посаді мовою оригіналу «младшего инспектора категории отдела охраны учреждения ИК «Северная исправительная колония («90») Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 

В С Т А Н О В И В:
Наказом начальника Херсонської виправної колонії (№ 61) про прийом на службу №400/с від 14.09.2016 ОСОБА_6 прийнято на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України на посаду молодшого інспектора ІІ категорії відділу охорони державної установи «Херсонський слідчий ізолятор».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Згідно зі ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
3 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України № 2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в Україні.
Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України – Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Херсонська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України, питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права представники влади Російської Федерації (далі - рф), діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і почали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.
Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово взято під контроль м. Херсон - обласний центр Херсонської області та частину інших населених пунктів на території Херсонської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.
З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Херсонської області, які на даний час контролюються (контролювались) та утримуються (утримувались) російськими військами, представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Херсонської області були сформовані підрозділи силового блоку, які виконують функції правоохоронних органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.
У свою чергу, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, займаючи посаду молодшого інспектора ІІ категорії відділу охорони державної установи «Херсонській слідчий ізолятор» у спеціальному званні сержанта внутрішньої служби, яке відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України» встановлюється особам молодшого начальницького складу, склавши присягу на вірність Українському народові та, серед іншого, зобов`язавшись неухильно додержуватись Конституції та законів України відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України», будучи працівником правоохоронного органу згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», будучи обізнаним про введення воєнного стану в Україні, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту наявності збройного конфлікту на території країни, захоплення та подальшого утримання рф території Херсонської області, зокрема, обласного центру - м. Херсона, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, з метою утворення та функціонування на території Херсонської області та, зокрема, м. Херсона, окупаційною адміністрацією рф системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо і захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, будучи обізнаним про факт ведення рф агресивної війни проти України, перебуваючи на території м. Херсона, переслідуючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушивши присягу, у період часу з червня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) по 20.02.2023, перейшов на бік ворога, зайнявши посаду «молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони ВК «Північна виправна колонія (№ 90)» (мовою оригіналу - ИК «Северная исправительная колония (№90)») у підпорядкованому окупаційній адміністрації рф незаконно створеному органі - «Управлінні служби виконання покарань по Херсонській області» (мовою оригіналу - «Управление службы исполнения наказаний по Херсонской области»), що у подальшому увійшов до складу «Федеральної служби виконання покарань» (мовою оригіналу - «Федеральная служба исполнения наказаний), завдаючи своїми діями шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом становлення та дії правоохоронної гілки окупаційної влади рф на території Херсонської області.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, розповів суду, що до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, проживав з сім`єю у місті Херсон та працював на посаді молодшого інспектора відділу охорони ДУ «Херсонський слідчий ізолятор». Відповідно до його посадових обов`язків, він зобов`язаний охороняти ув`язнених, слідкувати за порядком та дотриманням ув`язненими передбачених КВК правил. Обвинувачений підтвердив суду, що йому присвоєно спеціальне звання – сержанта внутрішньої служби та складав присягу на вірність Україні. Під час повномасштабного вторгнення на територію України 24.02.2022 року, перебував на службі в установі, де одразу, усім було зрозуміло, що почалося повномасштабне вторгнення рф, тому що люди чули вибухи, літали гелікоптери рф. Увечері збройні сили рф зайшли у місто Херсон, по місту їздили танки та бронемашини. В той день, по закінченню зміни, керівництво нікого не відпускало до дому. На наступний день в ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» прийшли усі працівники установи і залишалися там, поки щось не з`ясується. Родичі привозили особисті речі, предмети гігієни, одяг. Потім почали працювати добу через добу. Декілька місяців було тихо, працювали у звичному режимі, керівництво потрошки почали відпускати працівників до дому, які проживали у місті. В квітні місяці 2022 року, працівників колонії перевели у режим роботи, який відповідно до графіку тривав добу через дві. 10 або 9 травня, він відпрацював останню зміну в ДУ «Херсонський слідчий ізолятор». 11 або 12 травня у ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» відбувся бунт ув`язнених, але в той день він не чергував, та особисто не бачив, що відбувалось. Від колег дізнався, що ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» перейшов під керівництво рф, та начебто, російські війська вгамували бунт ув`язнених. Особистий склад працівників колонії, який працював під владою України, в той день розійшовся. Йому колеги запропонували піти в «простій», на що він погодився, тому що за умовами «простою» виходити на роботу не потрібно, оскільки в колонії вже почали працювати окупанти, але, за українським законодавством платять якусь частину від тієї заробітної плати, яку раніше працівник колонії отримував. Інспектори, які працювали в установі та погодилися на «простій» чекали заробітну плату, але в травні гроші не заплатили. Два тижні він просидів дома, потім через скрутне матеріальне становище був вимушений проситися на роботу до окупантів. До такого вчинку, його спонукало життя, в той час ціни на продукти харчування були дуже високі, в нього сім`я, яку треба було годувати, донька, батьки похилого віку. Виїжджати з Херсону було нікуди, тому сім`я прийняла рішення пережити окупацію в Херсоні. 1 червня 2022 року він прийняв рішення та пішов працювати в ДУ «Херсонська виправна колонія №90», тому що там знаходилось управління та відділ охорони, він розумів, що державна установа вже перебуває під керівництвом окупантів рф. Далі обвинувачений розповів суду, що прийшов у відділ кадрів, приніс паспорт, ідентифікаційний код та трудову книжку. Заяву не писав, хоча в наказі про прийняття на роботу, було зазначено «по заяві». В його обов`язки входило забезпечення порядку на об`єкті, а саме, не допускати втечі ув`язнених, зупинка перетину ув`язненими лінії охорони. Вважає, що не вчиняв державної зради, а навпаки, своїми діями допомагав громадянам України, яких охороняв від небезпечних ув`язнених. Обвинувачений ОСОБА_6 стверджував, що діяв на користь громадян України та громадян міста Херсон задля підтримання порядку у місті, оскільки в колонії утримувалися в`язні, які вчинили умисні вбивства, розбої, і це дуже небезпечні люди. Заробітну плату почав отримувати від рф у рублях, отримав посвідчення рф. Виїхати за межі окупаційної території не мав матеріальної можливості, оскільки на це не було коштів, виїхати за межі міста коштувало дуже дорого, окрім того, він не знайшов волонтерів, які би могли допомогти виїхати з окупованої території. Працювати на окупаційну владу, пішов добровільно, ніхто його не примушував. Після де окупації перебував вдома. Всі хто працював на окупаційну владу, після де окупації, виїхали на територію росії, а він залишився вдома в Херсоні, тому що нікого не мав із рідних та знайомих на території росії, боявся туди їхати. Розумів, що його дії можуть вважатися державною зрадою, але переживав за родину, яку треба було годувати. 
Однак, незважаючи на невизнання своєї провини у інкримінованому йому злочині, вина ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.04.2023 року, відповідно до якого зареєстровано кримінальне провадження під №62023080030000114, з викладенням наступних обставин, що « ОСОБА_6 , будучи громадянином України, займаючи посаду молодшого інспектора ІІ категорії відділу охорони державної установи «Херсонський слідчий ізолятор», у спеціальному званні сержант внутрішньої служби, яке відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінальну-виконавчу службу України» встановлюється особам молодшого начальницького складу, склавши присягу на вірність Українському народові та, серед іншого, зобов`язавшись неухильно додержуватись Конституції та законів України відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», будучи працівником правоохоронного органу згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», будучи обізнаним про введення воєнного стану в України, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту наявності збройного конфлікту на території країни, захоплення та подальшого утримання рф території херсонської області, зокрема, обласного центру – м. Херсона, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, з метою утворення та функціонування на території Херсонської області та, зокрема м. Херсона, окупаційною адміністрацією рф системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, будучи обізнаним про факт ведення рф агресивної війни проти України, перебуваючи на території м. Херсона, переслідуючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушивши присягу, у період часу з червня 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) по 20.02.2023, перейшов на бік ворога, зайнявши посаду «молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони ВК «Північної виправної колонії (№90)» (мовою оригіналу – «ИК Северная исправительная колония (№90)») у підпорядкованому окупаційній адміністрації незаконно створеному органі управління служби виконання покарань по Херсонській області (мовою оригіналу – «Управлении службы исполнения наказаний по Херсонской области»), що у подальшому увійшов до складу «Федеральної служби виконання покарань» (мовою оригіналу «Федеральной службы исполнения наказаний»), завдаючи своїми діями шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом становлення та дії правоохоронної гілки окупаційної влади рф на території Херсонської області.
(том 2 а.с. 4-5);
- протоколом огляду речей та документів від 31.03.2023 року з якого вбачається, що проведенням проведеним оглядом встановлено, огляд проводиться при змішаному штучному та природньому освітлені, за температурою повітря 22 ОС. Під час огляду технічні засоби фіксації не застосовувались. З дотриманням вимог ст.ст. 104, 105, 106, 107, 223 та 237 КПК України було оглянуто надані на запит слідчого в порядку ст. 93 КПК України документи з ДУ «Херсонський слідчий» за вихідним листом 14.11.2022 №6. Серед вищевказаних документів встановлено копію документу, виготовленого на аркушах паперу формату А4, з наступними реквізитами: 
- бланк у верхній частині з гербом рф та наступним змістом мовою оригіналу друкованими літерами «УПРАВЛЕНИЕ СЛУЖБЫ ИСПОЛНЕНИЯ НАКАЗАНИЙ ПО ХЕРСОНСКОЙ ОБЛАСТИ»; 
- назва документа мовою оригіналу друкованими літерами «ПРИКАЗ», «ХЕРСОН»;
- дата документа у цифровому зображені в лівій крайній частині рукописними цифрами 07.06.2022 в правій частині рукописними цифрами №20; 
- вступної частини: мовою оригіналу друкованими літерами «О назначении сотрудников на должность»; 
- описової частини в якої друкованими літерами російською мовою зазначено наступний зміст мовою оригіналу: «В соответствии с Положением об Управлении службы исполнения наказаний по Херсонской области, приказываю: 1.Назначить:» 
Далі йде описовий текст російською мовою про призначення осіб на посади в ІК «Північну виправну колонію (№90)», з нумерацією 1.1., 1.2., 1.3.
В пункті 1.41 вказаного документа російською мовою зазначено наступний текст мовою оригіналу: « ОСОБА_11 на должность младшего инспектора категории отдела охраны учреждения ИК «Северная исправительная колония («90») Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области, присвоивши специальное звание старшего сержанта внутренней службы, с должностным окладом 14483 рублей, с 08.06.2022, и установив дополнительные выплаты: 
- ежемесячную надбавку в процентах к должностному окладу за особые условия службу в размере 78;
- замещающему должность сотрудника УИС, проходящего службу в Херсонской области – 65; 
- замещающему должность в подразделениях охраны – 10; 
- замещающему должность младшего начальствующего состава – 3. 
Установить стаж службы (выслугу лет) для выплаты ежемесячной надбавки к окладу месячного денежного содержания за стаж службы (выслугу лет) по состоянию на 08.06.2022 05(пять) год 07 (семь) месяцев 25 (двадцать пять) дней.» 
З використанням службової комп`ютерної техніки було зроблено копію вищевказаного документа в одному примірнику на двох аркушах. 
(том 2 а.с. 90-91);
- витягом з Наказу від 28 грудня 2022 року № 81/ОС, відповідно до якого, звільнено 28 грудня 2022 року старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_12 з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу охорони державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 6 частини першої ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» 
(том 2 а.с. 117);
- наказом від 27 грудня 2022 року № 58/ВС, на підставі висновка службового розслідування щодо невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства молодшим інспектором 2 категорії відділу охорони державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» старшим сержантом внутрішньої служби ОСОБА_6 , що призвело до повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 та ч. 7 ст. 111-1 Кримінального кодексу України від 26 грудня 2022 року, відповідно до якого, за порушення службової дисципліни накладено на молодшого інспектора 2 категорії відділу охорони державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_12 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України. 
(том 2 а.с. 122);
- протоколом обшуку від 20 лютого 2023 року з додатками, який складений слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_13 , з якого убачається, що у ході проведення обшуку виявлено: у коридорі будинку АДРЕСА_2 , під шафою, під мийкою знайдено коробку картону з написом «Тефаль» у середині якої знайдено: 1. Документ заповнений російською мовою, в обкладці червоного кольору, який складається з двох частин не має назву на лицевій частині «Служба исполнения наказаний по Херсонской области», в середині має наступний друкований та рукописний текст чорнилами чорного кольору «Уголовно-исполнительная система, служебное удостоверение №0097 старший сержант внутренней службы ОСОБА_11 , состоит на должности младшего инспектор категории отдела охраны ИК Северная исправительная колония (№90). Начальник управления службы исполнения наказаний по Херсонской области полковник внутренней службы ОСОБА_14 (підпис)» «Печатки синього кольору». Выдано 25.07.2022. З іншого боку документ має фотозображення чоловіка у формі з погонами запис російською мовою: «Личный № 5-000058», «Серия №0097. Действительно до 25.07.2027» Печатка синього кольору. 2. Довідка на ім`я сержанта внутрішньої служби ОСОБА_6 від 10.01.2019 № 27/66. Вказані документи №1,2 упаковані до сейф-пакету ДБР №31025782.
3.В цьому ж коридорі будинку, в ніжній шухляді кухонною шафи знайдено полімерний пакет з фрагментами, схожими на паперові грошові купюри рф, номіналом 5000, 2000, 1000, 50, 100 рублів, а саме 39-В фрагментів.
4.В спальній кімнаті ОСОБА_6 знайдено дві полімерні картки з номерів мобільних телефонів: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 . Вказано у п. 3 та п.4 упаковано до сейф пакету ДБР № М1009678.
5. Під час обшуку ОСОБА_6 повідомив, що готовий надати формений одяг, який отримав при роботі на окупаційну владу рф та видав добровільно наступні речі: 1.Бушлат зеленого кольору підписом чорного кольору; 2. кітель зеленого кольору; 3. штани зеленого кольору: 4. футболку зеленного кольору; 5. кепка зеленого кольору. Речі, вказані у п. 5 упаковані у сейф пакет ДБР № W 1004222.
(том 2 а.с. 127-139).
Оглянутими в судовому засіданні речовими доказами, які зберігалися у сейф пакеті ДБР № W 1004222, а саме формений одяг, який ОСОБА_6 отримав при роботі на окупаційну владу рф та видав добровільно, зокрема бушлат зеленого кольору підписом чорного кольору; кітель зеленого кольору; штани зеленого кольору: футболку зеленного кольору; кепку зеленого кольору.
Також вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєні злочину за ч. 2 ст.111КК України підтверджуюся показами свідків, допитаних в ході судового розгляду.
Свідок ОСОБА_15 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність та приведеною до присяги пояснила суду, що працювала в ДУ «Північна виправна колонія №90» сторожем до вересня 2022 року. ДУ «Північна виправна колонія №90» очолював ОСОБА_16 . В червні 2022 року від начальника ОСОБА_17 дізналась, що ДУ «Північна виправна колонія №90» буде працювати під російською владою. Співробітникам установи надавалася можливість обрати або працювати далі, або звільнятися. Багато співробітників установи звільнилися. Вона продовжила працювати в колонії сторожем під час окупації та отримала від представників окупаційної влади список з прізвищами людей, яких можна було пропускати на територію установи. ОСОБА_6 вперше побачила в червні 2022 року, коли ДУ «Північна виправна колонія №90» працювала під окупаційною владою рф, ОСОБА_6 займав посаду молодшого інспектора, він наглядав за ув`язненими. Особисто з ОСОБА_6 не спілкувалась, тільки віталися, коли він проходив на роботу. 
В ході прямого та перехресного допиту свідок ОСОБА_15 пояснювала, що ОСОБА_6 пересувався по установі добровільно, вів себе спокійно, по його поведінці, настрою та емоційному стану можна було зробити висновок, що ОСОБА_6 працює на окупантів по добрій волі, а не тому що його примушують до цього. В останній раз бачила ОСОБА_6 у вересні 2022 року на території колонії. 
Свідок ОСОБА_18 будучи попередженим про кримінальну відповідальність та приведеним до присяги пояснив суду, що до червня 2022 року займав посаду начальника чергової варти в ДУ «Херсонський слідчий ізолятор». Збройні сили рф зайшли в м. Херсон після 01.03.2022 року, але працівники ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» продовжували нести службу в штатному порядку в казармі, тобто нікого не відпускали додому. Після закінчення казарменого режиму, керівництво установи почало потрохи відпускати співробітників додому. 11.05.2022 року о 06:30 годині подзвонили і повідомили, що окупанти захопили ДУ «Херсонський слідчий ізолятор». В цей день співробітники прийшли в слідчий ізолятор забрати свої транспортні засоби. Керівництво рф зібрало співробітників установи в актовому залі, там був і начальник установи ОСОБА_19 , запропонували працювати на російську владу. Окупанти вербували працівників на співпрацю, розповідали, що заробітна плата буде більшою ніж була при українській владі. Свідок зазначив, що керівництво рф не примушувало працювати з ними. Після наради усі написали рапорти на звільнення, але підписувати рапорти не було кому. Через 10 днів подзвонив хтось з керівництва, та попросили скласти списки осіб, які хотіли бути на «простої», це означало отримувати 2/3 від окладу, та не виходити на роботу. 11.05.2022 року всі, хто не хотів працювати під керівництвом рф, отримали свої документи. ОСОБА_6 знає особисто, оскільки обвинувачений працював в його підпорядкуванні, мав звання сержанта, приймав присягу. ОСОБА_6 погодився перебувати на «простої», але вже через 2 тижня дізнався, що обвинувачений працює в ДУ «Північна виправна колонія №90». Він зателефонував обвинуваченому, і спитав, чому він так зробив, на що ОСОБА_6 відповів, що йому не було чим кормити сім`ю. Свідок ОСОБА_18 стверджував, що до співробітників ДУ «Північна виправна колонія №90» не застосовувались заходи впливу, ніхто нікого не примушував про співпраці з окупантами, кожен мав можливість прийняти рішення особисто. Більшість працівників колонії звільнилися, хтось виїхав з Херсону, хтось просто перебував вдома, але були й ті, хто погодився працювати з ворогом, серед них був і ОСОБА_6 ..
Свідок ОСОБА_20 будучи попередженим про кримінальну відповідальність та приведеним до присяги пояснив суду, що станом на 24.02.2022 року працював на посаді заступника начальника СІЗО з комунально-побутового забезпечення. Після повномасштабного вторгнення рф, установа працювала в казарменому режимі. У квітні – травні 2022 рок в.о. начальника установи ОСОБА_21 повідомив, що до 01.06.2022 року треба було визначитись, або працювати під керівництвом рф, або звільнятися. У травні 2022 року до установи приїхав начальник Північної виправної колонії та провів збори особового складу, пропонував залишитися і продовжувати працювати в установі під керівництвом рф. Усі працівники приймали рішення щодо подальшої роботи самостійно та добровільно, за власним бажанням. З ОСОБА_6 він не був знайомий, знає тільки, що він працював у відділі охорони, наглядав за засудженими. Після того, як колонія стала працювати під керівництвом окупаційної влади, ОСОБА_6 працював з окупантами. 
В судовому засіданні 07 жовтня 2025 року, враховуючи надані прокурором докази щодо неможливості забезпечити явку до суду для допиту свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , враховуючи відсутність заперечень з боку інших учасників кримінального провадження, в залі суду відтворено відео фіксацію судового засідання по даному кримінальному провадженню, яке відбулося 13 березня 2024 року, розгляд якого відбувався у іншому складі суду, а саме колегією суддів, у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_25 .
Покази свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які вони надавали суду 13 березня 2024 року зафіксовано на CD-R диску. 
Так свідок ОСОБА_23 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність та приведеним до присяги пояснив суду, що станом на 24.02.2022 року був ув`язненим та тримався під вартою в ДУ «Херсонський слідчий ізолятор». Приблизно після 20.03.2022 в установу зайшли озброєні люди від окупаційної влади та захопили ДУ «Херсонський слідчий ізолятор», звільнився він з Херсонського слідчого ізолятору 11.11.2022 року, після де окупації Херсона. ОСОБА_6 знав до повномасштабного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_6 працював помічником начальника слідчого ізолятора Семенцова. Свідок розповідав, що коли його перевели з Херсонського слідчого ізолятору до ДУ «Північна виправна колонія №90», ОСОБА_6 вже працював ДУ «Північна виправна колонія №90» з окупантами, але не пам`ятає на якій посаді. Бачив, як ОСОБА_6 ходив з начальниками установи, це було, коли установа вже працювала за російським законодавством. Останній раз обвинуваченого бачив влітку 2022 року на території ДУ «Північна виправна колонія №90».
Свідок ОСОБА_24 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність та приведеним до присяги пояснив суду, що з 22 березня 2021 року працював на посаді апаратника хімводоочищення котельні в ДУ «Північна виправна колонія №90». Станом на 24.02.2022 року працював в установі. На початку червня 2022 року дізнався про те, що установа перейшла під керівництво окупаційної влади. Очолював ДУ «Північна виправна колонія №90» ОСОБА_16 . Той факт, що ДУ «Північна виправна колонія №90» перейшла працювати під російським законодавство, зрозумів після того, як в установі зняли усю українську символіку, і причепили символіку росії. ОСОБА_6 вперше побачив у червні 2022 року, коли установа перейшла під окупаційну владу. ОСОБА_6 займав посаду молодшого інспектора з нагляду (дозору), а саме охороняв засуджених. Останній раз бачив обвинуваченого наприкінці жовтня 2022 року, він був на території установи. 
Свідок ОСОБА_22 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність та приведеним до присяги пояснив суду, що станом на 24.02.2022 року утримувався під вартою в Дар`ївській виправній колонії (№10). Приблизно в кінці травня 2022 року ув`язнених перевезли в ДУ «Північна виправна колонія №90». ОСОБА_6 побачив у червні 2022 року, коли його перевели в ДУ «Північна виправна колонія №90». ОСОБА_6 працював з окупантами, займав посаду начальника відділу, в його обов`язки входили нагляд за ув`язненими, оформлення документів засуджених на УДО, заохочення, або стягнення. Як саме називалась посада, на якій перебував ОСОБА_6 , він не пам`ятає. Свідок звернув увагу, що до ОСОБА_6 пересувався по установі вільно, ходив одягнутий в форму чорного кольору, тільки нашивки на формі були рф. В останній раз бачив ОСОБА_6 восени 2022 року, на території установи.   
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Суд сприймає як належні та достатні докази показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , оскільки їх покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме щодо часу, місця, способу вчинення кримінальних правопорушень та особи, яка їх вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Судом також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого. 
Крім того, зазначені свідки були у встановленому КПК порядку приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.
Досліджені в ході судового розгляду докази, підтверджують, що ОСОБА_6 , будучи громадянином України, займаючи посаду молодшого інспектора ІІ категорії відділу охорони державної установи «Херсонській слідчий ізолятор» у спеціальному званні сержанта внутрішньої служби, яке відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України» встановлюється особам молодшого начальницького складу, склавши присягу на вірність Українському народові та, серед іншого, зобов`язавшись неухильно додержуватись Конституції та законів України відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України», будучи працівником правоохоронного органу згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», будучи обізнаним про введення воєнного стану в Україні, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту наявності збройного конфлікту на території країни, захоплення та подальшого утримання рф території Херсонської області, зокрема, обласного центру - м. Херсона, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, з метою утворення та функціонування на території Херсонської області та, зокрема, м. Херсона, окупаційною адміністрацією рф системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо і захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, будучи обізнаним про факт ведення рф агресивної війни проти України, перебуваючи на території м. Херсона, переслідуючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушивши присягу, у період часу з червня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) по 20.02.2023, перейшов на бік ворога, зайнявши посаду «молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони ВК «Північна виправна колонія (№ 90)» (мовою оригіналу - ИК «Северная исправительная колония (№90)») у підпорядкованому окупаційній адміністрації рф незаконно створеному органі - «Управлінні служби виконання покарань по Херсонській області» (мовою оригіналу - «Управление службы исполнения наказаний по Херсонской области»), що у подальшому увійшов до складу «Федеральної служби виконання покарань» (мовою оригіналу - «Федеральная служба исполнения наказаний), завдав своїми діями шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом становлення та дії правоохоронної гілки окупаційної влади рф на території Херсонської області.
Під час судового слідства не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_6 був вимушений вчиняти дії та співпрацювати з представниками РФ на території ДУ «Північна виправна колонія № 90», що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова, 234, або діяв під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу - росію, оскільки вказаний факт спростовуються самим обвинуваченим ОСОБА_6 , який пояснював суду, що добровільно влаштувався на роботу до окупаційної влади рф, тому що треба було заробляти та годувати сім`ю. 
Досліджені в судовому засіданні речові докази, покази допитаних свідків, інші докази – документи, з яких вбачається що ОСОБА_6 добровільно співпрацював з окупаційною владою у державній установі «Північна виправна колонія (№90)», вільно пересувається по окупованої території, видавав накази для виконання, особисто співпрацював з російськими військовослужбовцями, керівництвом ДУ «Північна виправна колонія № 90», яке також співпрацювало з окупаційною владою рф, підтверджують скоєння обвинуваченим злочину за ч.2 ст.111 КК України.
Після дослідження в судовому засіданні протоколу обшуку житлового будинку за місцем проживання ОСОБА_6 , обвинувачений наполягав на тому, що на відеозапису обшуку видно як перший слідчий обшукує кухню, потім з`являється другий слідчий привертає до себе увагу і на кухонному столі розкладає порвані гроші і тримачі сім-карток. Потім оператор повертається до першого слідчого і той впевнено пропонує розкрити одну коробку від м`ясорубки, де знаходиться свідоцтво, інші коробки його не цікавлять. Під час обшуку відео фіксація повинна знімати непереривну процедуру ошуку однією людиною, а не переходити від однієї до іншої, надаючи їм безліч можливостей підкинути і нібито знайти будь-які речі чи документи. З цих підстав цей доказ є недопустимим.
Щодо позиції сторони обвинуваченого в частині визнання недопустимими речових доказів, які були вилучені при проведенні обшуку його будинку, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Не догоджуючись з доводами обвинуваченого, суд зазначає, що проведення обшуку здійснювалося в присутності обвинуваченого, вилучення речей та документів було відображено у протоколі обшуку, зауваження щодо підкидання предмета чи інших протиправних дій під час проведення обшуку у встановленому порядку не заявлялися, а також будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про штучне створення або фальсифікацію доказу, стороною захисту не надано.
Судом досліджено додаток до протоколу обшуку від 20.02.2023, проведеного за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме відеозапис обшуку, на якому зафіксовано факт виявлення та вилучення вищевказаного посвідчення та що на питання працівників правоохоронних органів щодо нього обвинувачений також повідомив, що це посвідчення належить йому. Окрім того, в ході розгляду вказаного кримінального провадження обвинувачений неодноразово надавав покази та підтверджував як належність йому вказаного посвідчення так і співпрацю з окупаційною владою рф. 
Щодо позиції сторони обвинуваченого в частині визнання недопустимими доказами покази свідків, суд констатує доводи обвинуваченого необґрунтованими, оскільки свідки були безпосередньо допитані у судовому засіданні, попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та піддані перехресному допиту стороною захисту, яка мала можливість поставити їм запитання щодо джерела їх обізнаності, мотивів надання показань та можливих суперечностей.
При цьому суд враховує, що показання зазначених свідків є послідовними у своїй основній частині, та узгоджуються з іншими дослідженими доказами у кримінальному провадженні, зокрема письмовими матеріалами, результатами слідчих дій та речовими доказами.
Щодо наявних у показаннях свідків окремих неточностей та розбіжностей, суд зазначає, що такі стосуються другорядних деталей, не мають істотного значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та є природними з огляду на індивідуальне сприйняття подій різними особами, плин часу та особливості людської пам`яті.
За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання показань свідків недопустимими доказами або для відхилення їх як неналежних чи недостовірних.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 добровільно співпрацював з агресором по всім питанням, які відносилися до його компетенції. Обвинувачений ОСОБА_6 мав достатній рівень правової свідомості та професійної підготовки, аби усвідомити, що його дії сприяють закріпленню окупаційної влади, створенню псевдодержавних структур та підриву авторитету України. 
Таким чином, психічне ставлення обвинуваченого до вчинюваного ним діяння та його наслідків свідчить про наявність прямого умислу, що є необхідною ознакою складу злочину, передбаченого статтею 111 КК України. Колегія суду також звертає увагу, що наявність малолітніх або неповнолітніх дітей та батьків похилого віку на утриманні, не є юридично релевантною обставиною, яка б могла виправдати вчинення особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки. Більше того, практика Європейського суду з прав людини засвідчує, що особиста скрута не є виправданням дій, які ведуть до узурпації законної влади та загрожують життю і безпеці інших громадян. 
Таким чином, дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінуємо му йому злочині та кваліфікація його дій, доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 111 КК України, за кваліфікуючими ознаками: державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.
При кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 111 КК України, суд також виходив з наступного.
Стороною обвинувачення ОСОБА_6 , інкримінована державна зрада шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, що кваліфікується як умисне діяння, вчинене на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.
Відповідно до ч. 1 ст. 111 КК державна зрада - це діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Вчинення будь-яких діянь, передбачених ч. 1 ст. 111 КК, заподіює шкоду національній безпеці України і розцінюються як підривна діяльність проти неї.
Суб`єкт злочину спеціальний - ним може бути лише громадянин України.
З суб`єктивної сторони державна зрада характеризується прямим умислом.
Конкретні мотиви і мета не є обов`язковими ознаками державної зради і можуть бути різними.
Судом, на підставі досліджених письмових доказів, показів свідків, речових доказів, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_6 діючи добровільно та умисно, вчиняв діяння, направленні на завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності України, державній та інформаційній безпеці України, перейшовши на бік ворога в умовах воєнного стану.
Щодо доводів обвинуваченого в тієї частини, що співпраця з окупаційною владою відбувалася на підставі листа Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, колегія суддів зауважує наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 під час окупації м. Херсон працював на посаді молодшого інспектора ІІ категорії відділу охорони державної установи «Херсонській слідчий ізолятор» у спеціальному званні сержанта внутрішньої служби та вказані його дії відповідали Конституції України, українському законодавству та не суперечили листу з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України.
В подальшому, після того як органи окупаційної влади взяли контроль над ДУ «Північна виправна колонія №90» та на її основі створили «Северную исправительную колонию №90», яка підпорядковується Російській Федерації, почавши набір співробітників, ОСОБА_6 , добровільно зайняв посаду «молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони ВК «Північна виправна колонія (№ 90)» (мовою оригіналу - ИК «Северная исправительная колония (№90)») у підпорядкованому окупаційній адміністрації рф незаконно створеному органі - «Управлінні служби виконання покарань по Херсонській області» (мовою оригіналу - «Управление службы исполнения наказаний по Херсонской области»), що у подальшому увійшов до складу «Федеральної служби виконання покарань» (мовою оригіналу - «Федеральная служба исполнения наказаний), тому його дії суперечили ч.2 ст. 111 КК України та Конституції України.
Дії ОСОБА_6 не відповідали вимогам, викладеним у листі Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, так як в додатку до цього листа було зазначено, що дії працівників не повинні суперечити Конституції України та українському законодавству, а співпраця з окупантами суперечить Конституції України та українському законодавству. 
При цьому, суд враховує, що ОСОБА_6 на момент скоєння кримінального правопорушення був державним службовцем та був обізнаний щодо законодавства України в частині своїх обов`язків та відповідальності.
Сторона захисту стверджувала, що обвинувачений не винуватий у державній зраді, оскільки не міг залишити місце проживання, із-за батьків похилого віку та неповнолітньої дитини, яким важко було виїхати з міста Херсону. З приводу цих тверджень, суд зауважує, що навіть якщо і були поважні причини залишитись на території, яка невдовзі стане окупованою, однак, працювати на владу іншої держави така людина не має права, оскільки це є злочином. У будь-якому випадку це зрада національним інтересам власної держави.
Це не питання, яке визначено у Кримінальному законодавстві тільки України. Це правове положення, що мається у більшості країн світу, яке створене історичним розвитком будь-якої держави.
На прикладі України: у випадку, якщо державний службовець переходить на бік ворога це державна зрада; якщо звичайний громадянин це колабораційна діяльність.
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, з вищою освітою, офіційно працевлаштований, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер, мотиви, обставини вчинених злочинів, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставин справи, які у відповідності до ст. ст. 66, 67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, згідно КПК, в ході судового розгляду не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим злочинів проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, яка посягає на захист життєве важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави та дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого, дають підстави для призначення ОСОБА_6 за вчинення злочину передбаченого ст. 111 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років, з конфіскацією майна. 
Саме таке покарання буде відповідати меті покарання, закріпленої ст. ст. 50, 65 КК України.
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст. 54 КК України, позбавити його спеціального звання - сержанта внутрішньої служби.
Цивільний позов по справі відсутній.
Питання речових доказів у цьому кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати , які підлягають стягненню з обвинуваченого в порядку ст. 124 КПК України – відсутні.
Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять років) з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.
На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_6 спеціального звання – сержанта внутрішньої служби.
На підставі ст. 55 КК України позбавити ОСОБА_6 права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки.
Строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили. 
Зарахувати у строк відбування покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з 27.02.2023 року по день набрання вироком законної сили.
Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 до вступу вироку у законну силу залишити - тримання під вартою.
Конфіскувати в дохід держави 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 .
Арешт майна, накладений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.03.2023 на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , а також ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.03.2023 на особисте майно ОСОБА_6 , залишити без змін.
Речові докази у кримінальному провадженні: 
-документ заповнений друкованими та рукописними літерами російською мовою «Служебное удостоверение №0097 старшого сержанта внутренней службы ОСОБА_11 , состоит на дожности младшего инпектора 1 категории отдела охраны ИК Северной исполнительной колонии (№90)» яке видане 25.07.2022 року та чинне по 25.07.2027 р., містить підпис « ОСОБА_26 », та печатку із зображенням герба рф, а також фотографію ОСОБА_6 у форменому одязі з погонами;
-Довідку №27/66 від 10.01.2019 на ім`я сержанта внутрішньої служби ОСОБА_6 ;
-39 фрагментів паперу, що схожі на паперові грошові кошти рф, номіналом 5000, 2000, 1000, 200, 100, 50 рублів; 
-Полімерну карту білого кольору, з під сім карти мобільного оператора з номером НОМЕР_1 ;
-Полімерну карту білого кольору, з під сім карти мобільного оператора з номером НОМЕР_2 ;
-Формений одяг ОСОБА_6 виданий окупаційною адміністрацією рф: бушлат зеленого кольору з підкладкою чорного кольору; штани зеленого кольору; кітель зеленого кольору; футболка зеленого кольору; кепка зеленого кольору, що зберігається у матеріалах справи – залишити при матеріалах кримінального провадження. 
На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою у той же строк з моменту отримання копії вироку суду.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя :       ОСОБА_1 

Судді   ОСОБА_2 

ОСОБА_3