РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
14 травня 2026 р.  Справа № 120/14215/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 
до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005),
Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005) 
про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 №025150009514 від 15.08.2025; зобов`язання відповідача 2 зарахувати до пільгового стажу позивача період фактичного проживання у м. Тульчин Вінницької області з 01.09.1986 по 31.12.1992, період роботи з 01.09.1989 по 15.09.1998, з 01.05.1999 по 01.10.1999; зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача від 06.08.2025 про призначення пенсії за віком згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 06.08.2025 звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснював відповідач 2. Так, за результатами розгляду заяви позивача, відповідачем 2 15.08.2025 прийнято рішення №025150009514 про відмову в призначенні пенсії. Вважаючи таке рішення відповідача 2 протиправним, позивач, з метою його скасування, звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 14.10.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
28.10.2025 за вх.№68072/25 від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. 
Суд зазначає, що ухвала про відкриття провадження доставлена через підсистему "Електронний суд" в електронний кабінет відповідача 2 14.10.2025.
Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач 2 не скористався, відтак суд, керуючись приписами КАС України, розглядає справу за наявними матеріалами.
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).
06.08.2025 позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
На момент звернення вік позивача становив 54 роки 11 місяців 21 день.
За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював відповідач 2.
Так, за результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 2 15.08.2025 прийнято рішення №025150009514 про відмову в призначенні пенсії.
Підставою для відмови слугувала відсутність необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років. Відповідачем 2 до періоду проживання (роботи) позивача на території зони посиленого радіологічного контролю не зараховано: ??період навчання у Тульчинському культурно-освітньому училищі з 01.09.1986 по 27.06.1989, оскільки не надані документи про період проживання особи на території зони посиленого радіологічного контролю; ??періоди роботи з 01.09.1989 по 15.09.1998 та з 01.05.1999 по 01.10.1999 відповідно до трудової книжки від 03.09.1989, оскільки в трудовій книжці не зазначений населений пункт де знаходилась установа, в якій працювала позивач.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача 2, позивач звернулась до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Ч. 1 ст. 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону №1058.
В той же час основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).
Відповідно до ст. 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
За приписами ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
П. 2 цієї частини передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - це особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років та мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Ч. 3 ст. 55 Закону №796-XII передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту проживання та (або) праці такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01.01.1993. Водночас призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку обумовлюється наявністю в особи відповідного страхового стажу.
В межах даної справи спір фактично виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років та, відповідно, права користуватися пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Надаючи правову оцінку доводам сторін, суд зважає на таке.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. (п. 1.7 розділу І)
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (1.8 розділу І Порядку №22-1). 
Абз. 2 пп. 7 п. 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).
Отже, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17.
У постановах від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23, 28.05.2025 у справі № 460/658/24 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. Водночас зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Суд зазначає, що ст. 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч. 3 ст. 65 Закону №796-XII).
Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 1992 року позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).
Згідно з п. 6 Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 №44 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яка була чинною на момент видачі позивачеві посвідчення) (далі - Порядок №44) передбачено, що громадянам, віднесеним до категорії 4, видаються
посвідчення коричневого кольору, серія В - громадянина, який постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.
Таким чином, ця категорія та посвідчення особи надається за умови проживання у зонах посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років.
Посвідчення позивача є дійсним, доказів його скасування або анулювання суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону №796-ХІІ посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства. 
Проте, суд, враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду та встановлений абз. 2 пп. 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абз. 5 п. 2 ч. 1 статті 55 Закону № 796-XII.
Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факта фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
Відповідачем 2 до періоду проживання (роботи) позивача на території зони посиленого радіологічного контролю не зараховано: ??період навчання у Тульчинському культурно-освітньому училищі з 01.09.1986 по 27.06.1989, оскільки не надані документи про період проживання особи на території зони посиленого радіологічного контролю; ??періоди роботи з 01.09.1989 по 15.09.1998 та з 01.05.1999 по 01.10.1999 відповідно до трудової книжки від 03.09.1989, оскільки в трудовій книжці не зазначений населений пункт де знаходилась установа, в якій працювала позивач.
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що згідно з дипломом НОМЕР_2 від 27.06.1989, виданим Тульчинським культурно-освітнім училищем, позивач в період з 01.09.1986 по 27.06.1989 проходила навчання у вказаному закладі.
Відповідно до довідки №140 від 05.08.2025, виданої Тульчинським фаховим коледжем, який створений на базі Тульчинського культурно-освітнього училища, позивач навчалась у Тульчинському культурно-освітньому училищі на денній формі навчання.
Крім того, згідно з архівних копії карток реєстрації мешканців, що проживали по вулицях Суворова за 1974-1996 роки, які знаходяться у документах Тульчинського будинкоуправління по Вінницькій області, батьки позивача були зареєстровані за місцем проживання АДРЕСА_2 з 28.10.1986 та з 07.03.1987, сама позивач, як зазначено, проживала з батьками без реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Відповідно до записів №1-2, №3-4 трудової книжки НОМЕР_3 позивач з 01.09.1989 по 15.09.1998 працювала керівником музичної студії та з 01.05.1999 по 01.10.1999 - методистом у районному Будинку культури.
Вказані записи засвідчені печатками, з яких прослідковується, що місцем роботи позивача у згаданий період був саме Будинок культури Тульчинської районної ради.
Також довідкою №317 від 11.09.2025, виданої Відділом культури, туризму та охорони культурної спадщини Тульчинської міської ради Вінницької області, підтверджено, що позивач працювала з 01.09.1989 по 15.09.1998 та з 01.05.1999 по 01.10.1999 в районному Будинку культури, що знаходився за адресою м. Тульчин, вул. Леніна, 62.
Отже, позивач дійсно проживала та працювала в місті Тульчин, яке віднесене до зони посиленого радіологічного контролю, у такі періоди: з 01.09.1986 по 27.06.1989 — період навчання (02 роки 09 місяців 26 днів); з 01.09.1989 по 01.01.1993 — період роботи, що враховується для визначення права на пільгову пенсію станом на 01.01.1993 (03 роки 04 місяці 01 день). 
Таким чином, сумарний період проживання та роботи позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 06 років 01 місяць 27 днів.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ, а тому рішення відповідача 2 №025150009514 від 15.08.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зауважує, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішеня про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Водночас, у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Отже, у зв`язку з тим, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача 2 №025150009514 від 15.08.2025, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 2 зарахувати до періоду проживання (роботи) позивача на території зони посиленого радіологічного контролю періоди її навчання з 01.09.1986 по 27.06.1989 та роботи з 01.09.1989 по 15.09.1998 та з 01.05.1999 по 01.10.1999 та повторно розглянути заяву позивача від 06.08.2025 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп.
Оскільки даний спір виник у зв`язку із прийняттям відповідачем 2 спірного рішення, таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір саме з відповідача 2.
Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області підлягає сума у розмірі 1211 грн 20 коп.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №025150009514 від 15.08.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до періоду проживання (роботи) ОСОБА_1 на території зони посиленого радіологічного контролю періоди її навчання з 01.09.1986 по 27.06.1989, роботи з 01.09.1989 по 15.09.1998 та з 01.05.1999 по 01.10.1999 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2025 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. 

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403)

Відповідач 2:Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ 21390940)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.05.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна