ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/16877/25 пров. № А/857/4157/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Матковської З.М., Онишкевича Т.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року (головуюча суддя: Кухар Н.А., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» до Головного управління ДПС у Львівській області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Головне управління ДПС у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спешлтех», 15.08.2025 звернулося з позовом до суду, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 15.05.2025 № 21461/13-01-07-09.
Обґрунтовує позов тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як підстава проведення перевірки визначена в наказі на проведення перевірки відсутня, а тому правових підстав на проведення перевірки в контролюючого органу не існувало. 
Зазначає, що на письмовий запит працівників ГУ ДПС у Волинській області від 26.03.2025 ТОВ «СПЕШЛТЕХ» до перевірки надано документи, що становлять або пов`язані з предметом перевірки, зокрема, первинні документи щодо оприбуткування товарів у господарській одиниці (накладні на переміщення за період з 01.01.2025 по 31.03.2025). Крім того, жодних доказів реалізації товару на суму 48 297,00 грн контролюючим органом під час перевірки не надано. Більше того, товар у кількості 3 од. на суму 48 297,00 грн був повернутий на основний склад згідно накладної на переміщення № 57/8-1 від 03.04.2025, а тому не міг бути в наявності в магазині станом на 04.04.2025, коли контролюючим органом було проведено зняття залишків товару. Оскільки первинні документи, що підтверджують облік та походження товарів були надані під час перевірки, а також були долучені до заперечень на акт перевірки, то враховуючи правову позицію Верховного Суду, вони є такими, що надані під час перевірки, що виключає можливість застосування до ТОВ «СПЕШЛТЕХ» фінансових (штрафних) санкцій. Таким чином, висновки контролюючого органу про порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем належним чином ведеться відповідний облік товарів. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Головне управління ДПС у Львівській області, 26.02.2026 подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило таку відхилити.
Позивач, 03.03.2026 подав відповідь на відзив та 16.04.2026 додаткові пояснення, в яких просив апеляційну скаргу задовольнити.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що здійснені за наслідками проведеної контролюючим органом фактичної перевірки висновки про порушення позивачем вимог п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є обґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає критеріям визначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі, зокрема, за адресою: Волинська область, м. Нововолинськ, бульвар Шевченка, 4.
Головним управлінням ДПС у Волинській області на підставі наказу «Про проведення фактичної перевірки СГ ТОВ «СПЕШЛТЕХ» від 25.03.2025 № 1082–п, проведено фактичну перевірку в магазині «Ябко» адресою: м. Нововолинськ, Бульвар Шевченка, 4.
Підставою для проведення фактичної перевірки ТОВ «Спешлтех» вказано пп 80.2.2, пп 80.2.6 п 80.2 ст. 80 ПК України, у зв`язку із наявністю інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме, що проведення частини розрахункових операцій при продажу товарів/наданні послуг без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа – згідно даних СОД РРО виторги за лютий 2025 року зменшились порівняно із виторгами за січень 2025 року на 67,4 тис грн або на 12,6 відсотка, питома вага готівкових розрахунків за лютий 2025 року зменшились порівняно із аналогічним показником за січень 2025 року на 5,3 відсотка, у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 ПК України.
За результатами перевірки складено акт (довідку) фактичної перевірки № 10135/03-20 07-05/45459088 від 04.04.2025. 
Відповідно до висновків акту (довідки) фактичної перевіркою встановлено:
1) нестачу окремих видів товарів на загальну суму 48297,00 грн, до перевірки не надано жодних документів, що свідчать про переміщення товарів (повернення на основний склад або на інші господарські одиниці де здійснює господарську діяльність позивач або видаткових накладних щодо реалізації товарів покупцям. Таким чином, дані товари на суму 48297,00 грн реалізовано без застосування зареєстрованого фіскальним сервером контролюючого органу програмного реєстратора розрахункових операцій та без надання покупцю в обов`язковому порядку розрахункового документа встановленої форми та змісту створеного у паперовій та/або електронній формі на повну суму проведеної операції;
2) на письмові запити перевіряючих від 26.03.2025 та 04.04.2025 до перевірки не надано документи, що становлять або пов`язані з предметом перевірки, а саме: банківські виписки щодо руху коштів на розрахункових рахунках, що використовуються в господарській діяльності. Сума виторгу по ПРРО фіскальний номер 4000966584 за час проведення фактичної перевірки з 26.03.2025 по 03.04.2025 становить 215698,50 грн з них 90250,50 грн розрахунки в готівковій формі та 125444,00 грн розрахунки в безготівковій формі.
Висновок перевірки: встановлено порушення позивачем п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995, ст. 44, ст. 85 ПК України.
На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2025 № 21461/13-01-07-09, яким до ТОВ «СПЕШЛТЕХ» застосовано штрафні санкції на загальну суму 239 918,72 грн. 
Не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Одним з видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавств відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.
Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.
Так, підпунктом 75.1.3. пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.
На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.
Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, вказаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.
У цій справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).
За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації «яка свідчить про можливі порушення» дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.
Аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23.
Застосовуючи такі висновки до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції, перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, виходить з того, що підстави для призначення перевірки було:
«наявність інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме, що проведення частини розрахункових операцій при продажу товарів/наданні послуг без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа – згідно даних СОД РРО виторги за лютий 2025 року зменшились порівняно із виторгами за січень 2025 року на 67,4 тис грн або на 12,6 відсотка, питома вага готівкових розрахунків за лютий 2025 року зменшились порівняно із аналогічним показником за січень 2025 року на 5,3 відсотка, у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 ПК України».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що передумовою для прийняття ГУ ДПС у Волинській області рішення про проведення фактичної перевірки позивача на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України був лист ДПС України від 29.04.2024 № 12571/7/99 00-07-05- 02-07 та доповідна записка управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області, відповідно до яких за результатами проведеного аналізу проведення розрахунків за товари в торговельній мережі під торговою маркою «Ябко» встановлено ймовірні порушення вимог чинного законодавства щодо застосування РРО/ПРРО, ведення облiку товарних запасiв, здiйснення розрахункiв в iноземнiй валютi та використаннi працi неоформлених найманих працівників, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації та отримана саме від державного органу та відповідно давала підстави для призначення та проведення фактичної перевірки позивача.
Відтак, доводи позивача про відсутність правових підстав для проведення фактичної перевірки є безпідставними.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні достатні докази на підтвердження наявності підстав для призначення фактичної перевірки позивача. 
Щодо порушення ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі Закону № 265/95-ВР), у зв`язку з чим винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у Львівській області від 15.05.2025 № 21461/13-01-07-09, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пунктом 1 та 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зокрема, зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; 
надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Згідно з п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) або неповну суму розрахунку при організації та проведенні азартних ігор; непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 
150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно Акту перевірки, контролюючий орган стверджує, що при перевірці повноти оприбуткування та реалізації товарів, шляхом співставлення надходження товарів на господарську одиницю (на підставі прихідних документів), вибуття товарів з господарської одиниці (реалізація через ПРРО) та фактичних залишків запасів товарно-матеріальних цінностей, які були наявні у місці продажу станом на 26.03.2025 та 04.04.2025 встановлено нестачу окремих видів товарів на загальну суму 48 297,00 грн на дату та час завершення перевірки, про що зазначено у Додатку до акта перевірки (відомість ТМЦ). Так, 04.04.2025 станом на 14:35 год (завершення перевірки), на повторний запит перевіряючих від 04.04.2025, до перевірки не надано жодних документів, що свідчать про переміщення товарів (повернення на основний склад або на інші господарські одиниці, де здійснює господарську діяльність ТОВ «СПЕШЛТЕХ») або видаткових накладних щодо реалізації товарів покупцям. Таким чином, дані товари на суму 48 297, 00 грн реалізовано без застосування зареєстрованого фіскальним сервером контролюючого органу програмного реєстратора розрахункових операцій та без надання покупцю в обов`язковому порядку розрахункового документа встановленої форми та змісту створеного у паперовій та/або електронній формі на повну суму проведеної операції. 
На підставі наведеного, контролюючим органом зроблено висновок про порушення ТОВ «СПЕШЛТЕХ» п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 72 445,50 грн (48297,00 грн х 150%).
Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, з огляду на таке.
Так, у спірних правовідносинах має бути досліджена саме розрахункова операція, а отже безпосереднім доказом, що підтверджує її вчинення, є розрахунковий документ. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обов`язкові реквізити фіскального чеку встановлені у Положенні про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350 (далі Положення № 13). 
Розрахункові операції в магазині, який розташований за адресою: м. Україна, Волинська обл., м. Нововолинськ, бульвар Шевченка, 4, здійснюються із застосуванням програмного реєстратора розрахункових операцій із фіскальним номером 4000966584, режим роботи онлайн.
У п. 2.2.19 Акту перевірки контролюючим органом підтверджено, що перед початком фактичної перевірки 26.03.2025 придбано кабель USB-C tc Lightning Cable High Quality 1m вартістю 449, 00 грн у безготівковій формі з використанням ЕПЗ та платіжного банківського терміналу. Розрахункову операцію проведено з використанням зареєстрованого фіскальним сервером ДПС України програмного реєстратора розрахункових операцій, покупцю сформовано та видано розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму покупки.
Отже, контролюючим органом підтверджено, що фіскальний чек відповідає вимогам Положення № 13, а походження цього товару підтверджує накладна на переміщення № 57/6 від 25 березня 2025 року.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що жодних доказів реалізації товару позивачем на суму 48 297,00 грн контролюючим органом під час перевірки не надано.
Крім цього, товар у кількості 3 одиниця на суму 48 297,00 грн був повернутий на основний склад згідно накладної на переміщення № 57/8-1 від 03.04.2025, а тому не міг бути в наявності в магазині станом на 04.04.2025, коли контролюючим органом було проведено зняття залишків товару.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач при розрахунку штрафних санкцій застосував до позивача 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, товарів (робіт, послуг).
Однак, відповідачем не подано доказів того, що позивач притягувався до відповідальності за фактом порушення платником податків пункту 1 статті 17 Закону № № 265/95-ВР, що виключає можливість застосування санкції у 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг), оскільки не встановлено повторності порушення з боку позивача.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи відповідача про порушення ТОВ «СПЕШЛТЕХ» п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Щодо доводів відповідача про наявність порушень п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в другому абзаці цієї норми осіб, до яких позивач не відноситься)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що ключовим елементом норми пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР (щодо обов`язку суб`єкта господарювання надати облікові документи) є словосполучення товарні запаси, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу. Тобто, платник податку не зобов`язаний зберігати безпосередньо у місці продажу та пред`являти на початок перевірки облікові документи на товар, який на момент початку перевірки не знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «СПЕШЛТЕХ» здійснює діяльність в декількох місцях торгівлі, отже ведення обліку товарних запасів платник податків здійснює на підставі первинних документів про внутрішнє переміщення товару.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приймає доводи скаржника, що знаходження в місці торгівлі документів на внутрішнє переміщення товару є достатнім.
Також, враховує, що на основний склад ТОВ «СПЕШЛТЕХ» по накладних отримується велика кількість товару, яка розподіляється по торгових точках.
Для уникнення сумнівів у належному веденні платником податків обліку товарів, позивачем до матеріалів справи були долучені відповідні прихідні документи, зокрема, відповідні видаткові накладні, укладені між ТОВ «СПЕШЛТЕХ» та контрагентами.
Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 09 квітня 2025 року у справі № 420/6071/19, сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних (чи інших документів, які підтверджують оприбуткування товарів) за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону № 265/95-ВР та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що чинним законодавством не передбачено того, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно - матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» покладено на уповноважену особу, і сам факт відсутності цих документів за місцем реалізації товару на час здійснення фактичної перевірки не може бути підставою для застосування штрафних санкцій, оскільки відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2025 у справі № 280/2502/24.
В розглядуваних спірних правовідносинах метою призначення перевірки в наказі про проведення фактичної перевірки визначено, зокрема, дотримання платником податків законодавства в частині розрахункових операцій при продажу товарів/наданні послуг без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа – згідно даних СОД РРО. Натомість, реальність здійснення господарських операцій та походження товарних запасів, наявних у реалізації не є предметом розгляду у цій справі, оскільки не було метою спірної перевірки.
Тобто, суб`єкт господарювання, який надав документи, що підтверджують облік товарних запасів, не зобов`язаний надавати документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання (його контрагентів).
На думку суду апеляційної інстанції помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що накладні на переміщення не підтверджують походження товарних запасів.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За змістом частини другої статті 9 Закону № 996-XIV первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Аналогічна норма закріплена у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88 (далі Положення № 88).
Зокрема, згідно пунктів 1.2, 2.1, 2.3, 2.4 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: печатка, ідентифікаційний код підприємства, установи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Суд апеляційної інстанції вважає, що надані позивачем до заперечення на акт перевірки накладні на переміщення товарів від 01.01.2025 № 57/5 1, від 25.03.2025 № 57/6, від 01.03.2025 № 57/5-3, від 02.02.2025 № 57/5-2, від 25.03.2025 № 57/6, від 28.03.2025 № 57/7 та від 31.03.2025 № 57/8, є тими первинними документами, які підтверджують облік товарних запасів, відповідають формі та змісту первинних документів, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенням № 88.
Суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.09.2023 року у справі № 280/1310/22, що документи, надані разом із запереченнями, є наданими під час проведення перевірки, тому мають бути враховані при прийнятті рішення. Заперечення на акт перевірки і додані до них документи є невід`ємною частиною матеріалів перевірки і мають бути враховані контролюючим органом під час прийняття рішення в силу пункту 86.1, підпункту 86.7.4. пункту 86.7. статті 86 ПК України. Наведене підтверджує, що саме під час проведення перевірки суб`єкт господарювання надав контролюючому органу у паперовій формі документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Неврахування контролюючим органом при прийнятті податкових повідомлень-рішень, поданих заперечень на акт перевірки, є підставою для їх скасування (постанова Верховного Суду від 12.07.2023 року у справі № 200/4704/21).
Суд апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 вересня 2025 року у справі № 380/12025/24, обставини якої є аналогічними справі, що розглядається.
У цьому судовому рішенні Верховний Суд, зокрема, зазначив, що накладні на внутрішнє переміщення товарів є належними документами, які підтверджують облік та походження товарів, що знаходяться у місці продажу і якщо підприємство надало такі накладні це спростовує твердження податкового органу про продаж необлікованих товарів, а також, що податковий орган не зафіксував належним чином факт ненадання документів, як це передбачено пунктом 85.6 статті 85 ПК України (не склав акт про відмову з описом документів, які пропонувалось подати).
З огляду на наведене, надання накладних на внутрішнє переміщення товарів є належним підтвердженням обліку товарних запасів, а тому кваліфікація дій платника як порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР є безпідставною.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для застосування до позивача фінансової санкції у заявленому контролюючим органом розмірі на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 15.05.2025 № 21461/13-01-07-09 є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТзОВ «СПЕШЛТЕХ» було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2879,02 грн (платіжна інструкція № 6770 від 14.08.2025) та апеляційної скарги у розмірі 4318,53 грн (платіжна інструкція № 44 від 09.01.2026).
Отже, враховуючи вимоги ст. 139 КАС України, необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 7197 грн 55 коп.
Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕШЛТЕХ» задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі № 380/16877/25 скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 15.05.2025 № 21461/13-01-07-09.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ 43968090) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕШЛТЕХ» (код ЄДРПОУ 45459088) понесені ним судові витрати у вигляді судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 7197 грн 55 коп (сім тисяч сто дев`яносто сім гривень п`ятдесят п`ять копійок) 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Т. В. Онишкевич