ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 911/3058/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Вронської Г. О., Кролевець О. А.,
за участю секретаря судового засідання - Дуб С. І.,
за участю представників:
позивача - ОСОБА_1 (особисто), Данилової К. А. (адвоката),
третіх осіб - 1, 3 - Ковальчук А. С. (адвоката),
Товариства з обмеженою відповідальністю "Іверія Агро" - Самойленка А. М. (адвоката),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Іверія Агро"
на рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2025 
(суддя Бабкіна В. М.) 
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 
(головуюча - Владимиренко С. В., судді: Демидова А. М., Ходаківська І. П.)
за позовом  ОСОБА_1 
до Колективного сільськогосподарського підприємства "Бобрицьке",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 
1) ОСОБА_2 ,
2) ОСОБА_3 ,
3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик",
про визнання недійсним рішення загальних зборів членів КСП "Бобрицьке" від 17.06.2013.
Короткий зміст позовних вимог 
1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Колективного сільськогосподарського підприємства "Бобрицьке" (далі - КСП) про визнання недійсним рішення загальних зборів членів КСП від 17.06.2013 про передачу у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (далі - ТОВ "Бобрик") відповідно до статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) і статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) для обслуговування об`єктів нерухомого майна, що перебувають у їх власності, перелік яких визначений у протоколі № 1-З/2013, земельних ділянок без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника, на підставі актів приймання - передачі.
2. На обґрунтування позовних вимог послався на те, що спірне рішення прийнято з порушенням вимог Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" та статуту КСП під час скликання та проведення загальних зборів, позбавлення членів КСП на участь у них, позаяк їх не повідомлено про проведення зборів, прийняття спірного рішення за відсутності кворуму, порушення права позивача на участь в управлінні справами КСП і майнових інтересів на частку пайового фонду КСП. Крім того відчуження цих земельних ділянок відбулося під час заборони, запровадженої пунктом 15 Перехідних положень ЗК України у редакції станом на 17.06.2023.
3. КСП зі свого боку позовні вимоги визнавало.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
4. 17.06.2013 відбулися загальні збори КСП, які прийняли рішення про обрання голови та секретаря загальних зборів, про передачу у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ТОВ "Бобрик" земельних ділянок без зміни цільового призначення для обслуговування об`єктів нерухомого майна, що перебувають у їх власності, в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника. На підписання актів приймання-передачі земельних ділянок уповноважили голову КСП - ОСОБА_1 .
5. Позивач стверджує, що необхідним кворумом членів для проведення зборів та прийняття правомочних рішень на них мало бути 459 осіб (50 % + 1 від загальної кількості членів КСП, визначеної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) - 917), тоді як на них були присутні лише 436 осіб. 
6. Спір виник через незгоду ОСОБА_1 як члена КСП із названим вище рішенням загальних зборів з підстав, викладених у пункті 2 цієї постанови. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
7. 26.05.2025 Господарський суд Київської області ухвалив рішення про відмову у позові.
8. Відмова у позові ОСОБА_1 зумовлена обранням ним неналежного способу захисту порушеного права, позаяк позивач оскаржив лише рішення загальних зборів членів КСП про передачу третім особам земельних ділянок, тоді як результатом вчинення дій з передачі земельних ділянок є правочини, оформлені у цьому випадку актами приймання-передачі земельних ділянок, але вони не оскаржені. До того ж такий правочин у вигляді акта приймання-передачі земельної ділянки КСП уклало лише з ОСОБА_3 , до останньої перейшло право власності на земельну ділянку. Однак і цей правочин ОСОБА_1 не оскаржив. Звідси з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.12.2024 у справі № 916/379/23, місцевий господарський суд виснував, що належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 у цьому випадку є визнання недійсним саме кінцевого результату комплексу дій з передачі майна - правочину, тоді як оскарження ним лише рішення загальних зборів не призведе до поновлення його порушених прав, як члена КСП, якщо таке порушення мало місце. Поряд з цим суд зауважив, що рішення загальних зборів членів КСП про передачу земельних ділянок ОСОБА_2 і ТОВ "Бобрик" не реалізовано, оскільки відсутні акти про передачу КСП земельних ділянок цим особам. 
9. Із посиланням на протокол № 1-З/2013 загальних зборів членів КСП, оформлений 17.06.2013, суд першої інстанції з`ясував, що з дійсних членів КСП 778 осіб на зборах були присутні 436, з них за дорученням - 436, присутніх усього було 56,04 % членів. Однак зауважив, що положення названого вище Закону і статуту КСП не передбачають чіткого, конкретного та передбачуваного порядку повідомлення його членів про проведення зборів, тож суд позбавлений можливості оцінити обставини дотримання порядку скликання членів на збори, про проведення яких, за твердженням ОСОБА_1 , він не був обізнаний. 
10. Із посиланням на те, що у цьому випадку порушуються права та інтереси ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ТОВ "Бобрик", позаяк оскаржуване рішення прийнято про передачу їм у власність земельних ділянок, суд не прийняв визнання позову відповідачем. Залишив без задоволення заяву ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності на тій підставі, що вона подана ним як третьою особою, яка не має такого права.
11. 13.10.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову про скасування цього рішення й ухвалив нове - про задоволення позову.
12. Мотивував тим, що немає доказів належного повідомлення про дату, час та місце проведення загальних зборів ОСОБА_1 як члена КСП, який має право на участь в управлінні справами КСП і на участь на загальних зборах членів КСП, на яких вирішуються питання земельних ділянок КСП. При цьому звернув увагу на те, що майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з них самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників.
13. Із посиланням на витяг з ЄДР установив, що станом на 17.06.2013, тобто на дату проведення загальних зборів, кількість членів КСП складала 917. На цій підставі спростував установлений судом першої інстанції факт про те, що кількість дійсних членів КСП на момент прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів складала 778, з яких присутніми були 436. Звернув увагу на те, що у справі немає переліку осіб, які видали доручення на участь у загальних зборах 17.06.2013 і неможливо спростувати надані ОСОБА_1 докази і його аргумент про дійсну кількість членів КСП (917) станом на дату проведення загальних зборів. Зауважив на тому, що при визначенні кількості членів КСП інформативна перевага надається відомостям з ЄДР, а не посиланням ОСОБА_2 , який стверджував, що ОСОБА_1 , як член лічильної комісії КСП, підписуючи протокол від 21.08.2012, засвідчив кількість членів КСП - 778. 
14. Тож апеляційний господарський суд, вирішуючи цей спір, виходив з інших підстав, ніж суд першої інстанції, позаяк задоволення позову ОСОБА_1 мотивував відсутністю доказів належного його повідомлення про проведення 17.06.2013 загальних зборів членів КСП, на яких вирішувалося питання щодо земельних ділянок КСП, що призвело до порушення його прав, як члена КСП, оскільки земля належить на праві спільної часткової власності його членам. 
15. Крім того суд апеляційної інстанції послався на те, що відчуження земельних ділянок відбулося під час дії мораторію, запровадженого пунктом 15 Перехідних положень ЗК України у редакції станом на 17.06.2013. Заявлена ОСОБА_2 позовна давність не застосована судом апеляційної інстанції, оскільки він як третя особа не є стороною у справі і позбавлений такої можливості.
16. Спростував висновок суду першої інстанції, який із застосуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.12.2024 у справі № 916/379/23, зазначив про обрання позивачем неналежного способу захисту. Зазначив, що цей висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у справі з неподібними правовідносинами, у якій підставою позову було внесення спірного майна до статутного капіталу юридичної особи за фраудаторним правочином - актом приймання-передачі майна до статутного капіталу, тоді як у цій справі позов обґрунтований тим, що загальні збори проведені з порушенням вимог Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" та статуту КСП, спірним рішенням загальних зборів членів КСП порушені майнові права ОСОБА_1 .
Короткий зміст доводів та вимог касаційних скарг
17. ТОВ "Бобрик" як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, та Товариство з обмеженою відповідальністю "Іверія Агро" (далі - ТОВ "Іверія Агро") як особа, яка не залучена до участі у цій справі, звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами.
18. ТОВ "Бобрик" просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 і залишити в силі рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2025, а ТОВ "Іверія Агро" зі свого боку просить скасувати і названу вище постанову суду апеляційної інстанції, і рішення місцевого господарського суду, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
19. На обґрунтування підстав касаційного оскарження ТОВ "Бобрик" послалося на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а ТОВ "Іверія Агро" на пункти 1, 4 частини другої статті 287 з урахуванням пункту 8 частини першої статті 310 цього ж Кодексу.
20. ТОВ "Бобрик" вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив положення процесуального права, а також не врахував висновки Верховного Суду, викладені у таких постановах:
- від 03.11.2020 у справі № 916/3133/17 (стосовно застосування статей 203, 215 ЦК України); 
- від 16.05.2018 у справі № 923/567/17, від 24.10.2018 у справі № 925/973/17, від 02.05.2018 у справі № 912/3133/16, від 15.06.2022 у справі № 910/6685/21 (щодо застосування статей 15, 16 ЦК України); 
- від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 18.12.2024 у справі № 916/379/23, від 08.06.2021 у справі № 906/1336/19 (стосовно застосування статей 14, 20 ЦК України); 
- від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16 (щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України); 
- 05.04.2023 у справі № 922/4278/21, від 27.07.2023 у справі № 910/12713/22, від 12.08.2019 у справі № 905/945/18, від 16.10.2019 у справі № 906/936/18, від 06.05.2021 у справі № 910/6116/20, від 14.08.2024 у справі № 916/3011/21 (щодо застосування статей 43, 46 ГПК України).
21. Узагальнено доводи ТОВ "Бобрик" зводяться до такого:
- суд апеляційної інстанції помилково послався на наявність мораторію щодо відчуження земельних ділянок, про які загальні збори членів КСП 17.06.2013 прийняли рішення, та необґрунтовано застосував пункт 15 Перехідних положень ЗК України у редакції станом на 17.06.2013. Адже у цьому випадку відбувалася передача саме земельних ділянок, а не земельних часток (паїв), вони передавалися без зміни їх цільового призначення (заборона була саме на відчуження земельних ділянок зі зміною цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) і передавалися саме земельні ділянки, які необхідні для обслуговування об`єктів нерухомого майна, вони не були виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства;
- у судових рішеннях у справах №№ 911/898/13, 1007/13591/2012, 361/1975/13-ц установлено правомочність і повноважність лічильної комісії КСП, яка працювала у серпні 2012 року, і той факт, що загальні збори КСП, які відбулись 30.11.2012, були проведені згідно з вимогами чинного законодавства;
- ОСОБА_1 у серпні 2012 році був головою лічильної комісії, яка була сформована з метою обрахування загальної кількості дійсних власників майнових паїв КСП, і як один із членів лічильної комісії, підписуючи протокол від 21.08.2012 як голова лічильної комісії, засвідчив, що дійсних власників майнових паїв КСП - 778 осіб. ОСОБА_1 і КСП маніпулюють обставинами справи та ігнорують останню відому інформацію про кількість членів КСП;
- згодне з висновками місцевого господарського суду про те, що ані положення статуту КСП, ані Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" не передбачають чіткого, конкретного та передбачуваного порядку повідомлення членів підприємства про проведення відповідних зборів і суд був позбавлений можливості надати оцінку дотриманню порядку скликання відповідних зборів, про проведення яких, за його твердженням, не був обізнаний позивач;
- відсутність на загальних зборах членів КСП 17.06.2013 ОСОБА_1 за наявності кворуму 436 осіб, що є більшістю (більшою половиною) дійсних членів КСП - 778 осіб, не вплинуло на прийняті рішення. Тож ані права, ані інтереси ОСОБА_1 ними не порушені, позаяк він не мав відношення до нерухомості, що знаходилася у власності третіх осіб, та безпідставно прагне скасувати передачу земельних ділянок для її обслуговування; 
- наполягає на правильності висновків місцевого господарського суду про те, що належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є визнання недійсним саме кінцевого результату комплексу дій з передачі майна - правочинів (у цьому випадку актів приймання-передачі земельних ділянок), тоді як визнання недійсним лише рішення загальних зборів не призведе до поновлення порушених прав члена КСП, якщо таке порушення мало місце;
- ОСОБА_1 діє фактично у власних інтересах і зловживає як своїм правом як на подання позову, так і правом зі сторони КСП на його визнання.
22. У надісланих до Верховного Суду додаткових поясненнях ТОВ "Бобрик" звернуло увагу на те, що керівником КСП є ОСОБА_1 , тож він у цій справі виступає і як позивач, і як представник КСП. Неможливість підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про скликання загальних зборів членів КСП пов`язано з тим, що з часу їх скликання пройшло майже 12 років, тоді як строк зберігання документів не перевищує 10 років. Після 06.02.2018 позовна давність для визнання недійсними рішень загальних зборів установлена законодавцем в один рік. Тож подання цього позову з вимогами щодо оскарження рішень, які прийняті більше 12 років та без застосування розумного строку для звернення за судовим захистом, нівелює встановлені вимоги щодо позовної давності та надає учаснику судового процесу наводити обставини, які зі спливом тривалого часу неможна перевірити. ОСОБА_1 майже за рік до проведення загальних зборів членів КСП для встановлення дійсних членів зібрав та очолив лічильну комісію, яка протоколом встановила дійсну кількість членів КСП станом на 21.08.2012 - 778 осіб, чисельність яких згодом не могла збільшитися. ОСОБА_1 хибно намагається довести, що ані протокол лічильної комісії, ані його участь у комісії не є підтвердженням чисельності членів КСП у кількості 778 осіб. Заперечення ОСОБА_1 спростовуються тим, що у справі № 911/898/13 (постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2014), де ОСОБА_1 брав участь, установлена правомочність і повноважність лічильної комісії КСП за серпень 2012 року. Намагання ОСОБА_1 у цьому спорі спростовувати преюдиційні обставини порушує принцип остаточності судового рішення та правової визначеності. Наполягає на правильності висновків суду першої інстанції про обрання ОСОБА_1 неефективного способу захисту, оскільки рішення загальних зборів членів КСП вичерпано шляхом підписання актів приймання-передачі земельних ділянок, які він не оскаржив. 
23. ТОВ "Бобрик" заявило про очікуваний попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесло і очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, у сумі 35 000 грн, що складається з витрат на професійну правничу допомогу і судового збору. Докази про це надасть протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення згідно з вимогами частини восьмої статті 129 ГПК України.
24. ТОВ "Іверія Агро" зі свого боку наполягає на тому, що суди першої й апеляційної інстанцій прийняли рішення про його права, інтереси та (або) обов`язки, як особи, яка не була залучена до участі у справі, що зумовило неправильне застосування ними норм матеріального права, порушення процесуального права, а також призвело до неврахування висновків Верховного Суду, викладених у таких постановах:
- від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 (щодо застосування статті 79 ГПК України), від 07.09.2021 у справі № 916/2506/20, від 15.06.2022 у справі № 910/6685/21, від 27.03.2023 у справі № 906/908/21, від 28.03.2023 у справі № 916/213/22, від 30.05.2023 у справі № 916/212/22, від 07.06.2023 у справі № 916/211/22, від 01.09.2023 у справі № 909/1154/21, від 13.09.2023 у справі № 910/1255/22, від 30.11.2023 у справі №362/666/19 (стосовно неповідомлення учасника про загальні збори); 
- від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 31.01.2018 у справі № 927/265/17, від 01.03.2018 у справі № 916/4139/15, від 12.02.2020 у справі № 916/1253/19, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 19.09.2023 у справі № 908/3383/21, від 15.11.2023 у справі № 911/2269/20, від 23.01.2024 у справі № 908/174/20, від 31.01.2024 у справі № 914/2148/22, від 10.11.2021 у справі № 924/881/20, від 15.06.2022 у справі № 910/6685/21, від 17.05.2023 у справі № 908/3213/21, від 17.04.2018 у справі № 922/1671/16, від 12.03.2019 у справі № 904/9495/16, від 07.12.2021 та від 02.11.2023 у справі № 902/45/20, від 15.06.2022 та від 13.09.2023 у справі № 910/6685/21, від 07.07.2022 у справі № 910/6682/21, від 27.07.2022 у справі № 910/3882/21, від 28.07.2022 у справі № 910/2607/21, від 29.11.2022 у справі № 910/2608/21, від 29.11.2023 у справі № 910/2606/21, від 18.10.2023 у справі № 922/2013/21, від 16.05.2018 у справі № 923/567/17, від 08.08.2018 у справі № 911/3215/17, від 15.10.2020 у справі № 924/451/19, від 15.06.2022 у справі № 916/700/21, від 13.09.2023 у справі № 910/1255/22 (щодо встановлення факту порушення рішенням загальних зборів прав та законних інтересів позивача), а також від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (стосовно переходу права власності на земельну ділянку).
25. Узагальнено доводи ТОВ "Іверія Агро" зводяться до такого:
- ОСОБА_3 унесла спірні земельні ділянки до його статутного капіталу і визнання недійсним спірного рішення загальних зборів членів КСП ставить під сумнів правомірність набуття ним права власності на ці земельні ділянки;
- у цьому випадку мають місце правовідносини саме між безпосередніми учасниками щодо членства у КСП і тому з врахуванням фактичних обставин і рішення загальних зборів членів КСП від 17.06.2013 відомості ЄДР щодо учасників КСП у кількості 917 осіб, не позначених поіменно, для ОСОБА_1 не передбачають безумовної достовірності;
- не вважає достовірними відомості з ЄДР і не згодне з висновком апеляційного господарського суду про те, що станом на день прийняття загальними зборами оскаржуваного рішення кількість членів КСП складала 917;
- ОСОБА_1 не довів, що його не повідомлено про ці збори і не було відомо про їх проведення, як і не довів порушення оскаржуваним рішенням загальних зборів членів КСП його прав;
- позов поданий ОСОБА_1 проти підконтрольного йому ж КСП; 
- ОСОБА_1 обрав неефективний спосіб захисту, позаяк оскаржуване рішення загальних зборів від 17.06.2013 щодо відчуження земельних ділянок КСП третім особам не могло його позбавити на частку свого майнового паю у вигляді цих земельних ділянок, оскільки позивач у будь-якому випадку не мав і не має права на таку частку, адже будівлі та споруди, розташовані на земельних ділянках, не підлягають розпаюванню, оскільки сам перелік земель, які не підлягають розпаюванню, включає землі, зайняті будівлями та спорудами;
- помилковим вважає висновок апеляційного господарського суду про неподібність правовідносин у цій справі і справі № 916/379/23, на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у якій послався суд першої інстанції;
- неправильним вважає висновок суду апеляційної інстанції щодо розповсюдження мораторію на спірні земельні ділянки, оскільки на підставі оскаржуваного рішення загальних зборів членів КСП від 17.06.2013 відчуження їх не відбулося.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
26. ОСОБА_1 у відзиві на касаційні скарги просить залишити їх без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін. 
27. Стосовно доводів ТОВ "Бобрик" наголосив на тому, що відчуження земельних ділянок третім особам відбулося під час дії запровадженого пунктом 15 Перехідних положень ЗК України у редакції станом на 17.06.2013 мораторію. Не згоден із доводами ТОВ "Бобрик", яке, як на преюдицію стосовно визначення кількості членів КСП станом на день проведення загальних зборів, посилалося судові рішення у справах №№ 911/898/13, 22-ц/780/3818/13, 361/1975/13-ц, у яких воно не було учасником. 
28. Щодо аргументів ТОВ "Іверія Агро" ОСОБА_1 стверджує, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення це товариство не було, ані членом КСП, ані власником земельних ділянок, тож воно не могло вплинути на прийняття членами КСП рішення. Тож це товариство не може надавати оцінку корпоративним відносинам щодо правомірності чи неправомірності діяльності ОСОБА_1 як виконавчого органу КСП. 
29. ОСОБА_2 у надісланих до Верховного Суду додаткових поясненнях підтримав вимоги скаржників, вважаючи незаконною постанову апеляційного господарського суду, тоді як рішення суду першої інстанції просив залишити в силі. До цих пояснень долучив відповідь від 05.11.2025 тимчасово здійснюючого повноваження селищного голови, секретаря Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області на адвокатський запит про те, що Бобрицький та Шевченківський старостинський округи Великодимерської селищної ради не володіють інформацією станом на 17.06.2013 щодо кількості живих осіб, перелічених у списках 1, 2, 3, 4. 21.08.2012 створювалася лічильна комісія загальних зборів власників майнових паїв КСП, до складу якої увійшли ОСОБА_1 як діючий керівник КСП, ОСОБА_4 як голова Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області і ОСОБА_5 як голова Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області, за результатами роботи по організації проведення загальних зборів власників майнових паїв КСП якої, серед іншого, було встановлено, що кількість дійсних власників майнових паїв КСП по с. Бобрик та Шевченкове становила 778 осіб, оскільки на той час 87 осіб від загальної кількості членів КСП померло, а ще 33 особи не витребували своє свідоцтво про право власності на майновий пай з різних причин.
Позиція Верховного Суду
30. Як зазначалося раніше 17.06.2013 загальні збори членів КСП прийняли рішення про передачу у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ТОВ "Бобрик" відповідно до статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України для обслуговування об`єктів нерухомого майна, що перебувають у їх власності, перелік яких визначений у протоколі № 1-З/2013, земельних ділянок без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника, на підставі актів приймання - передачі.
31. Наразі ОСОБА_1 як член КСП прагне скасувати цю передачу земельних ділянок третім особам, підстави його позову викладені у пункті 2 цієї постанови. 
32. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
33. За змістом статей 3, 15, 16 цього ж Кодексу правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17, від 05.03.2025 у справі № 916/2121/24).
34. Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (висновки викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18 та постановах Верховного Суду від 15.08.2023 у справі № 906/1175/18, від 22.02.2022 у справі № 910/2330/21, від 06.09.2022 у справі № 910/9228/21, від 29.11.2022 у справі № 910/745/20, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20, від 01.09.2020 у справі № 910/14065/18).
35. Верховний Суд неодноразово зауважував, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/3146/17, від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20 та від 22.03.2023 у справі № 509/5080/18).
36. Як убачається з оскаржуваного рішення загальних зборів членів КСП і цього факту позивач не заперечує, на спірних земельних ділянках знаходиться нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ТОВ "Бобрик" (документи, які посвідчують їх право власності, зазначені у цьому рішенні загальних зборів). 
37. Частина перша статті 120 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачала, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
38. За змістом частини першої статті 377 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
39. Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункти 35, 61), від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).
40. Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається у силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 7.42)). Інакше кажучи, з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц (пункти 46-47)).
41. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункти 8.16-8.17), від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц (пункти 49)).
42. Тож земельним та цивільним законодавством передбачено перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею).
43. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18).
44. Оскільки ОСОБА_1 оскаржує назване вище рішення загальних зборів членів КСП, то у цій справі слід розглядати правовідносини передусім саме крізь призму саме порушення цим рішенням його прав як члена КСП.
45. У постановах від 16.05.2018 у справі № 923/567/17, від 08.08.2018 у справі № 911/3215/17, від 12.02.2020 у справі № 916/1253/19, від 15.10.2020 у справі № 924/451/19, від 15.06.2022 у справі № 916/700/21, від 13.09.2023 у cправі № 910/1255/22 Верховний Суд виснував, що сама по собі незгода учасника (акціонера, члена) з рішенням органу управління, у тому числі, якщо воно стосується його особи, але не порушує його прав/законних інтересів, не означає безумовної незаконності відповідного рішення, не може безумовно свідчити про порушення його корпоративних прав.
46. Як зазначено раніше, з оскаржуваного рішення членів КСП убачається, що нерухоме майно, для обслуговування якого земельні ділянки передані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ТОВ "Бобрик", належить їм на праві власності і ОСОБА_1 протилежного не довів. Зважаючи на те, що на земельних ділянках розміщені об`єкти нерухомого майна, які належать на праві приватної власності третім особам, то такі ділянки не можуть бути передані у користування будь-кому, окрім цих осіб (власників об`єктів нерухомого майна), що не призводить до порушення прав та інтересів ОСОБА_1 як члена КСП у спорі про оскарження ним рішення загальних зборів членів КСП від 17.06.2013. Адже у такий спосіб позов ОСОБА_1 не є об`єктивно виправданим обставинам, установленим у цій справі, оскільки призведе до порушення/обмеження законних прав та інтересів третіх осіб.
47. При вирішенні спору суд передусім надає об`єктивну оцінку наявності визначених, конкретних порушених прав чи інтересу особи на момент звернення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19 тощо).
48. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові незалежно від інших установлених судом обставин. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20, 22.03.2023 у справі № 509/5080/18.
49. У пункті 148 постанови від 15.06.2022 у справі № 910/6685/21, на яку послалося ТОВ "Бобрик" у касаційній скарзі як на неврахування висновків Верховного Суду про неправильне застосування статей 15, 16 ЦК України, суд касаційної інстанції виснував про те, що якщо за результатами розгляду справи суд не встановить факт порушення прав та законних інтересів позивача оскаржуваним рішенням органу управління акціонерного товариства, або встановить неефективність обраного позивачем способу захисту, то це буде достатньою та самостійною підставою для відмови у позові про визнання такого рішення недійсним.
50. У пункті 136 постанови від 13.09.2023 у справі № 910/1255/22, на яку послалося ТОВ "Іверія Агро" у касаційній скарзі як на неврахування висновків Верховного Суду про необхідність установлення факту порушення рішенням загальних зборів прав та законних інтересів позивача, суд касаційної інстанції виснував про те, що сама лише незгода особи як колишнього голови правління кооперативу з обранням певної особи, що була обрана головою правління кооперативу на засіданні членів правління, які були обрані до складу правління відповідною більшістю голосів на загальних зборах, не може безумовно свідчити про порушення корпоративних прав позивача та про порушення процедури обрання нового голови правління.
51. У цьому спорі ОСОБА_1 не довів наявності у нього прав або законних інтересів, які би були порушені внаслідок прийняття загальними зборами членів КСП оскаржуваного рішення про передачу у власність третім особам для обслуговування належного їм на праві власності нерухомого майна земельних ділянок, тоді як відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною підставою для відмови у позові.
52. З урахуванням наведених вище мотивів відмови в задоволенні позову, колегія суддів не надає оцінки іншим доводам касаційних скарг ТОВ "Бобрик" і ТОВ "Іверія Агро" (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 105 постанови від 18.12.2024 у справі № 907/825/22) і не робить висновків щодо наявності чи відсутності кворуму, дотримання чи порушення порядку скликання загальних зборів членів КСП, у тому числі позивача, і не розглядає інші доводи скаржників.
53. Звідси заявлена у касаційних скаргах підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України щодо висновків суду попередньої інстанції знайшла своє підтвердження у межах здійснення касаційного провадження у цій справі.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
54. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд, скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
55. Згідно зі статтею 311 цього ж Кодексу підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
56. Статтею 312 ГПК України визначено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
57. З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що постанову апеляційного господарського суду слід скасувати, а рішення господарського суду першої інстанції залишити в силі. Проте, враховуючи, що місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у позові через обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, а не те, що його права оскаржуваним рішенням загальних зборів членів КСП не порушені, колегія суддів залишає рішення місцевого господарського суду в силі з урахуванням мотивів, які наведені у цій постанові. Звідси касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати
58. Оскільки касаційні скарги підлягають задоволенню частково, то відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на позивача.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1 Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Іверія Агро" задовольнити частково.
2 Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 у справі № 911/3058/24 скасувати, а рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2025 змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити в силі.
3 Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (03151, м. Київ, вул. Волинська, 60, код ЄДРПОУ 38127193) 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 копійок витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.
4 Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іверія Агро" (07434, Київська обл., Броварський р-н, с. Шевченкове, вул. Київська, 5-В, код ЄДРПОУ 38250088) 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 копійок витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

О. Кролевець