УХВАЛА

22 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/3018/24 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кібенко О.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2026
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2026
у справі за позовом  ОСОБА_1 
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зестафонська-20"
про зміну формулювання підстави звільнення, стягнення вихідної допомоги, грошової компенсації за невикористанні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В:
1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Запорізької області із позовом, в якому просила суд:
- змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 у наказі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зестафонська-20" №4-к від 26.03.2018 з "На підставі рішення загальних зборів співвласників ОСББ "Зестафонська-20" (Протокол №1 від 18.03.2018) звільнити ОСОБА_1 з посади голови правління за пунктом 9 частини 1 статті 36 КЗпП України з 01.04.2018" на "На підставі рішення загальних зборів співвласників ОСББ "Зестафонська-20" (Протокол №1 від 18.03.2018) звільнити з посади ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України з 01.04.2018";
- стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зестафонська-20" на користь ОСОБА_1 413 782,65 грн (без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України), в тому числі 27 658,26 грн вихідної допомоги, 4 176,99 грн компенсації за невикористанні відпустки, 381 947,40 грн середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку. 
2. Господарський суд Запорізької області рішенням від 17.02.2026 у справі №908/3018/24 позов ОСОБА_1 задовольнив частково:
- змінив формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 у наказі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зестафонська-20" №4-к від 26.03.2018 з "На підставі рішення загальних зборів співвласників ОСББ "Зестафонська-20" (протокол №1 від 18.03.2018) звільнити ОСОБА_1 з посади голови правління за пунктом 9 частини 1 статті 36 КЗпП України з 01.04.2018" на "На підставі рішення загальних зборів співвласників ОСББ "Зестафонська-20" (протокол №1 від 18.03.2018) звільнити з посади ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України з 01.04.2018";
- присудив до стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зестафонська-20" на користь ОСОБА_1 27 658,26 грн вихідної допомоги, 4 176,99 грн компенсації за невикористанні відпустки, 4 176,99 грн середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. 
3. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 06.05.2026 залишив без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2026 у справі №908/3018/24.
4. 05.06.2026 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2026 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2026 у справі №908/3018/24.
5. Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд встановив, що її необхідно залишити без руху з таких підстав.
6. Відповідно до п.1 ч.1 ст.287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у ч.3 цієї статті.
7. Згідно з ч.2 зазначеної статті підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п.п.1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених ч.ч.1, 3 ст.310 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п.п.2, 3 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
8. Приписами п.5 ч.2 ст.290 ГПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст.287 цього Кодексу підстави (підстав). 
9. В касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначено, що рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2026 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2026 у справі №908/3018/24 оскаржуються за наявністю виключних випадків, передбачених п.п.1, 4 ч.2 ст.287 ГПК України.
10. В обґрунтування виключного випадку, передбаченого п.1 ч.2 ст.287 ГПК України скаржниця зауважила, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України, процитувала певні абзаци постанови Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №766/23789/19, послалася на постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, постанову Верховного Суду від 02.08.2019 у справі №755/17855/16-ц, постанови Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №6-113цс16, від 01.03.2017 у справі №635/2084/16-ц, однак чітко не вказала щодо застосування якої саме норми права (норм права), яку (які) неправильно застосували/не застосували/порушили суди попередніх інстанцій, викладені висновки у наведених постановах, які (висновки) не враховані при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
11. Верховний Суд звертає увагу, що у разі визначення підставою для відкриття касаційного провадження наявність виключного випадку, передбаченого п.1 ч.2 ст.287 ГПК України, скаржник повинен чітко та конкретно вказати норму/норми (пункт, частину, статтю) права, яку, на його думку, невірно застосували/не застосували/порушили суди першої та/або апеляційної інстанцій, навести постанову Верховного Суду (номер справи і дату її ухвалення), в якій викладено висновок щодо застосування саме цієї норми права, який не врахували суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
12. При цьому Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які не наведені або нечітко сформульовані у її тексті, оскільки вказане свідчитиме про порушення судом принципу змагальності сторін.
13. Крім того, у разі подання касаційної скарги за наявністю виключного випадку, передбаченого п.4 ч.2 ст.287 ГПК України, касаційна скарга має містити чітке зазначення обставин, наведених у ч.ч.1, 3 ст.310 ГПК України, зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, або вказати яке (які) клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд необґрунтовано відхилив, що могло б давати підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права. 
14. Заявник касаційної скарги повинен враховувати і те, що за змістом п.1 ч.3 ст.310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.287 ГПК України.
15. Проте ОСОБА_1 пославшись на наявність виключного випадку, передбаченого п.4 ч.2 ст.287 ГПК України, не обґрунтувала його належним чином.
16. Наведене є порушенням вимог, встановлених ст.290 ГПК України, щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених п.п.1, 4 ч.2 ст.287 ГПК України. 
17. Також, відповідно до п.2 ч.4 ст.290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
18. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
19. Частиною 1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
20. Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
21. Оскільки у даній справі позов поданий у 2024 році, то для вирахування розміру сплати судового збору застосовується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3 028,00 грн, оскільки ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року встановлений у розмірі 3 028,00 грн.
22. Згідно з пп.7 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
23. Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України "Про судовий збір" якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
24. Враховуючи, що в касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2026 в частині часткової відмови у задоволенні позовних вимог, тобто в частині відмови у стягненні 377 770,41 грн, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2026 - повністю, то судовий збір підлягав сплаті у сумі 11 333,11 грн, а саме: (1,5% від 377 770,41 грн) х 200%.
25. Однак до касаційної скарги ОСОБА_1 не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, проте заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке, із посиланням на пп.1 п.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", мотивовано тим, що:
- згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 01.06.2026 за 2025 рік скаржниця отримала доходи у розмірі 110 994,20 грн;
- сума судового збору, що підлягає сплаті за подання касаційної скарги, перевищує 5% доходів скаржниці за попередній календарний рік;
- скаржниця є внутрішньо переміщеною особою.
26. До вказаного клопотання ОСОБА_1 додано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 01.06.2026.
27. Відповідно до ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
28. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або
2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або
4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч.1 цієї статті.
29. Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст.129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
30. Зазначений у ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або зменшення чи звільнення від його сплати є вичерпним, а тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених положеннями цього Закону.
31. Верховний Суд зазначає, що положення статей ГПК України та Закону України "Про судовий збір" не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
32. Вирішення питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору, враховуючи майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки), має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.
33. При цьому, оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п.44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява №71731/01; п.п.63-64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява №73547/01).
34. З урахуванням зазначених рішень Європейського суду з прав людини, Верховний Суд, у постановах від 21.10.2022 у справі №905/1059/21 та від 30.11.2022 у справі №905/1060/21, зробив висновок, що скрутний майновий стан підтверджується відповідними доказами, які містять інформацію, у тому числі, щодо наявності/відсутності коштів (на банківських або депозитних рахунках), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів. 
35. Верховний Суд також неодноразово вказував, що загальна сума отриманих доходів фізичною особою може бути підтверджена довідкою про доходи фізичної особи за попередній рік, виданою органом Державної податкової служби України, інформацією із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5 або ОК-7 (див. ухвали Верховного Суду, зокрема, від 26.04.2024 у справі № 910/5346/23, від 18.07.2024 у справі № 924/681/22.).
36. Таким чином у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст.86 та з дотриманням ст.ст. 3, 76- 79 ГПК України.
37. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним поняттям та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. 
38. Втім, на підтвердження свого фінансового становища ОСОБА_1 надані лише відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 01.06.2026.
39. При цьому, скаржницею не надано інших документів, як то довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 та форми ОК-7; довідки про доходи фізичної особи за попередній рік, виданої органом Державної податкової служби України; інформації із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків; документів щодо наявності банківських рахунків із зазначенням коштів на них; документів щодо наявності чи відсутності рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, тощо. 
40. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, оскільки скаржницею не вжито всіх можливих заходів задля доведення відсутності у неї реального доходу. 
41. Згідно із ч.2 ст.292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до ч.6 ст.6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення ст.174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
42. Відповідно до приписів ч.2 ст.174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави, визначеної абз.2 ч.1 цієї статті, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок такої особи зареєструвати електронний кабінет відповідно до ст.6 цього Кодексу
43. З урахуванням наведеного, касаційна скарга ОСОБА_1 залишається без руху на підставі ч.2 ст.292 ГПК України, із наданням скаржниці строку, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків шляхом:
- викладення належного обґрунтування виключних випадків касаційного оскарження, передбачених п.п.1, 4 ч.2 ст.287 ГПК України, з урахуванням вказівок, наведених в цій ухвалі;
- надання Суду документів, що підтверджують сплату судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2026 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2026 у справі №908/3018/24, у встановлених законом порядку і розмірі, а саме в сумі 11 333,11 грн.
44. Суд також звертає увагу скаржниці, що ст.291 ГПК України встановлено, що особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень ст.42 цього Кодексу.
45. Однак, до касаційної скарги ОСОБА_1 не додано належних доказів надіслання копії касаційної скарги та доданих до неї документів Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Зестафонська-20" у паперовому вигляді листом з описом вкладення відповідно до вимог ст.291 ГПК України.
46. Згідно із ч.1 ст.41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
47. Відповідно до ч.2 ст.294 ГПК України до відкриття касаційного провадження учасники справи мають право подати заперечення проти відкриття касаційного провадження.
48. Неповідомлення учасника судового процесу у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, закріплені ч.3 ст.2 ГПК України.
49. Згідно із ч.4 ст.174 та ч.2 ст.292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.
50. Оскільки касаційна скарга залишається без руху, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження залишається без розгляду до усунення недоліків.
Керуючись ст.ст.174, 234, 235, 287, 290, 291, 292 ГПК України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2026 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2026 у справі №908/3018/24 залишити без руху.
3. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.
4. Роз`яснити ОСОБА_1 , що якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О. Кібенко