П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38744/25	
Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В
повний текст судового рішення
складено 16.03.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Казанчук Г.П.,
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебеденко Ірини Валеріївни ВП №79445611 від 11.11.2025 року про накладання штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання судового рішення по справі №420/9230/25 в добровільному порядку було проведено розрахунок належних до виплати сум ОСОБА_1 , підготовлено клопотання до розпорядника коштів – ІНФОРМАЦІЯ_1 на погодження сум для виконання рішення суду, а після отримання погодження командування Сил підтримки направлено заявки на фінансування за цією статтею витрат до Департаменту соціального забезпечення МОУ. Станом на дату подання цього позову фінансування витрат на виконання судових рішень по КЕКВ 2800 “Інші поточні видатки” не проведено.
Водночас, 11.11.2025 року старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах ВП №79445611 було накладено на Військову частину НОМЕР_1 штраф у сумі 5100 грн. На підставі вищезазначеного позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.11.2025 року у виконавчому провадженні №79445611 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.
Стягнуто на користь Військової частини НОМЕР_1 суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн з Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання рішення суду Військовою частиною НОМЕР_1 в частині виплати ОСОБА_1 розрахованої суми грошового забезпечення через відсутність відповідного бюджетного фінансування не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на нормах закону, оскільки відсутність коштів у кошторисі на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ з причини не забезпечення надходження коштів на виконання рішень судів та видатків за КЕКВ2800 «Інші поточні видатки», як це зазначено у листах-відповідях Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, не є поважною причиною та не звільняє Військову частину НОМЕР_1 від обов`язків здійснити відповідні виплати. Обґрунтування щодо неможливості здійснити виплату нарахованого грошового забезпечення не ґрунтується на нормах закону та не підтверджено належними доказами.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2026 року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2026 року відкрито апеляційне провадження, витребувана адміністративну справу та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 року по справі №420/9230/25 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, премії) за період з 29.01.2020 до 19.05.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції, чинній з 29.01.2020) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 01 січня календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, премія) за період з 29.01.2020 до 19.05.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції, чинній з 29.01.2020) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення по справі №420/9230/25 набрало законної сили 18.09.2025 року.
Згідно довідок Військової частини НОМЕР_1 від 06.10.2025 року вбачається, що на виконання судового рішення по справі №420/9230/25 було здійснено перерахунок грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, премія) ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 до 19.05.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції, чинній з 29.01.2020) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
28.10.2025 року старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №79445611 на підставі виконавчого листа №420/9230/25, виданого 10.10.2025 року Одеським окружним адміністративним судом. У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Згідно службової записки Військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2025 року вбачається, що за розрахунком суми коштів, необхідних для виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 в адміністративній справі №420/9230/25, складає: 191156,64 грн., компенсація сум податку з доходів фізичних осіб 18% - 34408,20 грн., єдиний соціальний внесок 22% - 42054,46 грн.; разом необхідно - 267619,30 грн.
Крім того, 28.10.2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 командиру Військової частини НОМЕР_2 (через фінансово-економічне управління) було передано засобами СЕДО клопотання для погодження суми розрахунку, необхідного для виконання рішення суду від в адміністративній справі №420/9230/25, у розмірі 267 619,30 грн.
11.11.2025 року складено акт державного виконавця, в якому вбачається, що станом на 11.11.2025 року від Військової частини НОМЕР_1 на адресу Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надходило жодного повідомлення про виконання рішення суду.
Водночас, 11.11.2025 року старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах ВП №79445611 було накладено на Військову частину НОМЕР_1 штраф у сумі 5100 грн (надалі – спірна постанова).
13.11.2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 надіслано основну заявку на жовтень-листопад 2025 року №657/11168 до директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства Оборони України, серед якої наявний розрахунок потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інша поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення А3955 на листопад 2025 року, в якому зазначена сума 267 620 грн для ОСОБА_1 .
Отже, законність та справедливість спірної постанови є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частинами 1-2 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 1 Закону України ''Про виконавче провадження'' №1404-VIII від 02.06.2016 року (надалі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України ''Про виконавче провадження'' відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Стаття 4 Закону України ''Про виконавче провадження'' визначає вимоги до виконавчого документа.
Згідно зі статтею 5 Закону України ''Про виконавче провадження'' примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно частин 1, 2 статті 15 Закону України ''Про виконавче провадження'' сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Статтею 18 Закону України ''Про виконавче провадження'' визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України ''Про виконавче провадження'' за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно положень статті 27 Закону України ''Про виконавче провадження'' у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Частиною 1 статті 28 Закону України ''Про виконавче провадження'' встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
За приписами статті 63 Закону України ''Про виконавче провадження'' за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України ''Про виконавче провадження'' у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналізуючи визначені норми Закону України ''Про виконавче провадження'' колегія суддів дійшла висновку, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. 
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає встановлення факту невиконання судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України ''Про виконавче провадження'', можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі №360/3573/20.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Повертаючись до обставин цієї справи, судом першої інстанції встановлено, що підставою прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу у розмірі 5100 грн, є невиконання боржником рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 року по справі №420/9230/25 в частині невиплати суми донарахованого грошового забезпечення стягувачу.
Військовою частиною НОМЕР_1 рішення суду від 11.08.2025 року по справі №420/9230/25 було виконано частково, а саме було здійснено розрахунок потреби в коштах на виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, премія) за період з 29.01.2020 року до 19.05.2023 року, та направлено командиру Військової частини НОМЕР_2 (через фінансово-економічне управління) через засоби СЕДО клопотання для погодження суми розрахунку, необхідного для виконання рішення суду від в адміністративній справі №420/9230/25, у розмірі 267 619,30 грн.
Колегія суддів відзначає, що перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання судового рішення №420/9230/25 був виконаний ще 06.10.2025 року, тобто до відкриття виконавчого провадження №79445611 на підставі виконавчого листа №420/9230/25, виданого 10.10.2025 року Одеським окружним адміністративним судом.
13.11.2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 надіслано основну заявку на жовтень-листопад 2025 року №657/11168 до директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства Оборони України, серед якої наявний розрахунок потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інша поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення А3955 на листопад 2025 року, в якому зазначена сума 267620 грн для ОСОБА_1 .
Як стверджував позивач, станом 19.11.2025 року (день подання до суду адміністративного позову) фінансування витрат на виконання судових рішень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» не проведено.
При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем надано до суду лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 25.08.2025 року до Військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначено, що виконання рішень судів чи судових наказів у Міноборони організовано відповідно до процесуального законодавства України, Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів, а фінансування видатків на виконання судових рішень в 2025 році в Міноборони здійснюється в межах наявного фінансового ресурсу та затвердженого помісячного плану асигнувань. Зазначено, що після збільшення відповідних бюджетних призначень Міністерству оборони України будуть підготовлені пропозиції щодо відкриття асигнувань розпорядникам коштів нижчого рівня.
Колегія суддів констатує, що згідно вимог бюджетного законодавства, можливість реалізації обов`язку військовою частиною в частині виплати грошового забезпечення перебуває у залежності від її фінансового забезпечення, яке є обмеженим. Тобто, інших фінансових можливостей, крім вищезазначених, для здійснення виплат Військова частина НОМЕР_1 не має. При цьому, не має об`єктивних можливостей і перерозподілу у межах різних КВЕД видатків, призначених на вирішення відповідних асигнувань.
Верховний Суд в постановах від 07.11.2019 у справі №420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.10.2021 у справі №360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 зазначав, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.
Це, на думку Верховного суду, не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Узагальнюючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що накладення штрафу, у даному випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що невиконання рішення суду Військовою частиною НОМЕР_1 в частині виплати ОСОБА_1 розрахованої суми грошового забезпечення через відсутність відповідного бюджетного фінансування не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. 
Верховний Суд у постанові від 24.01.2018 року у справі №405/3663/13-а дійшов правового висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем вживаються всі необхідні дії для повного виконання рішення суду у порядку та у спосіб, які встановлені чинним законодавством України. А його невиконання не залежить безпосередньо від волевиявлення Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.11.2025 року у виконавчому провадженні №79445611 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн є протиправною та вірно була скасована судом першої інстанції. 
Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності поважних причин неможливості виконати судове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 року по справі №420/9230/25, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку із відхиленням апеляційної скарги, судові витрат не перерозподіляються.
Керуючись ст. ст. 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча-суддя: Г.П.Казанчук

Суддя: Ю.М.Градоський

Суддя: О.В. Єщенко