Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/812/26 
Номер провадження: 2-а/511/24/26
14 травня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді Теренчук Ж. В., 
секретаря судового засідання Ніколас С.О.,
розглянувши матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, 
встановив:
Зміст позовної заяви.
До Роздільнянського районного суду Одеської області із адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 , в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №156554 від 03.02.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.202 КУпАА та накладення адміністративного штрафу у розмірі 1700 грн;  закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також звільнити позивача від сплати судового збору у зв`язку з проходженням військової служби.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою його притягнено до адміністративної відповідальності за те, що 06.12.2025 року він перебував у районі населеного пункту Корчів`я Чернігівська область, на території України. Його приблизне місцезнаходження було за координатами: 51°51'11.2"N 30°48'18.7"E (51.853111, 30.805194) приблизно за 5 км від державного кордону України. Під час перебування у цій місцевості він потрапив у болотисту ділянку та не мав можливості самостійно вибратися. У зв`язку з цим здійснив кілька дзвінків до служби екстреної допомоги 112 з мобільного телефону, зокрема було здійснено наступні виклики до служби 112: 16:24 , 16:30, 16:57, 17:02.
Після звернення до служби екстреної допомоги на місце події прибули працівник Національна поліція України та представник рятувальної служби. Вони надали йому допомогу та витягнули з болотистої місцевості. Після цього його передали співробітникам Державна прикордонна служба України, які прибули на місце події. Жодного фактичного перетину державного кордону України ним не здійснювалося і наміру перетинати кордон в той день він немав. Він перебував у складній ситуації та потребував допомоги. Під час оформлення адміністративних матеріалів на нього здійснювався психологічний тиск, у зв`язку з чим він підписав документи без можливості належним чином ознайомитися з їх змістом. Копію протоколу про адміністративне правопорушення та копію постанови йому вручено не було.
Вважає дану постанову незаконною та просить її скасувати, а також закрити відносно нього провадження у справі.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 18.03.2026 року було надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви .
Ухвалою суду від 26.03.2026 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.
Процесуальні документи у справі. 
30.03.2026 року від позивача через засоби електронного суду подано додаткові пояснення, в яких позивач по обставинам справи також не визнав свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, показав , що він у ситуації, яка сталася поблизу державного кордону самостійно повідомив службу 112 , де попав в складну ситуацію, наміру перетнути кордон не мав.
31.03.2026 року  через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, у відповідності до якого просить в задоволенні позову відмовити. 
Вказує, що оскаржувана постанова винесена у зв`язку з порушенням позивачем вимог визначених в постанові Кабінету Міністрів України №1147 від 27 липня 1998 року, оскільки позивач знаходився на відстані 4000 м від лінії державного кордону без дозволу на перебування, проживання та провадження робіт відповідного органу Державної прикордонної служби. Протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова винесені у відповідності до вимог чинного законодавства. 
У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
06.12.2025 громадянин ОСОБА_1 не мав при собі дозволу на право перебування в прикордонній смузі, який визначений наказом Міністерства внутрішніх справ від 29.01.2024 №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2024 за № 215/41560, що ним же і не оспорюється. 
Відповідно до записів в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №326703 громадянин ОСОБА_1 був зі змістом протоколу ознайомлений на зрозумілій мові, доповнень та зауважень не має. Примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримано. 
Позивач не надав доказів наявності в нього дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт у прикордонній смузі.
Позиції сторін в судовому засіданні.
Представник відповідача Філімоненко Максим Віталійович в судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів викладених у відзиві, просив в задоволенні такого відмовити. В подальшому на розгляд справи не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. 
В судові засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та підтримання позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
За таких обставин, враховуючи положення ч. 3 ст. 268 КАС України, суд вважає за можливе провести розгляд справи та ухвалити рішення у відсутності позивача у справі, відносно чого представник відповідаа не заперечував.
Фактичні обставини справи.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №326703 06.12.2025 року о 23 годині 40 хвилин прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в прикордонній смузі на відстані до 600 м до н.п. Корчев`я, 4000 м до ДКУ було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який перебував в прикордонній смузі без дозволу на право перебування, чим порушив вимоги пункту 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 202 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
06.12.2025 громадянин ОСОБА_1 не мав при собі дозволу на право перебування в прикордонній смузі, який визначений наказом Міністерства внутрішніх справ від 29.01.2024 №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2024 за № 215/41560, що ним же і не оспорюється.
03.02.2026 року постановою про накладення адміністративного стягнення №156554 ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.202 КУпАП та накладеного на ньогоадімінстративне стягнення у виді штрафу 850 грн. 
Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05.03.2026 у справі №743/1612/25, дата набрання законної сили 16.03.2026, громадянина ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 гривень. 
Нормативно-правове обгрунтування та висновки суду.
Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Так частина 1 ст. 202 КУпАП передбачає відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.
Відповідно до п. 8 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №1147 в редакції постанови №1292 від 7 грудня 2023 року; із змінами, внесеними згідно з постановою №894 від 6 серпня 2024 року (надалі - Положення №1147) Громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
Відповідно до ч. 1 і 4 ст. 22 Закону України «Про державний кордон України», п. 2 Положення №1147 з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Так, контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.
Пунктом 5 Положення №1147 передбачено, що контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції. Особи, зазначені у п.п. 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами (п.10 Положення).
Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає Закон України від 3 квітня 2003 року №661-ІV «Про Державну прикордонну службу України» (надалі - Закон №661-ІV).
Так, згідно з ст. 1 Закону №661-ІV на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.
Згідно з п.п. 5, 9, 11 ст. 19 Закону №661-ІV на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами; виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття в межах своєї компетенції заходів щодо їх усунення; контроль за дотриманням прикордонного режиму.
У п.п. 12-16 ст. 20 Закону №661-ІV передбачено, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, зокрема, вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України; у випадках та в порядку, передбачених законами України, розглядати справи про правопорушення, накладати стягнення або передавати матеріали про правопорушення на розгляд інших уповноважених органів виконавчої влади або судів; здійснювати адміністративне затримання осіб на підставах і на строки, визначені законами, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перетнули державний кордон України, стосовно яких прийнято в установленому порядку рішення про передачу їх прикордонним органам суміжної держави, на час, необхідний для такої передачі; здійснювати на підставах та в порядку, встановлених законодавством, візуальний огляд осіб, речей, товарів (вантажів), транспортних засобів (поверхнева перевірка), а так само особистий огляд затриманих осіб та огляд і, в разі потреби, вилучення речей, що можуть бути речовими доказами або заподіяти шкоду життю і здоров`ю людини; тримати осіб, затриманих в адміністративному порядку, в спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду – виїзду.
Висновки суду.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
За приписами ч.ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Так відповідно до відкритих даних та Інформації щодо зон (ділянок) відповідальності органів Державної прикордонної служби України, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_1 , де встановлено прикордонну смугу зокрема відносяться – Корюківський, Новгород-Сіверський та Чернігівський райони Чернігівської області, зокрема в прикордонній смузі знаходиться н.п. Корче?в`я Чернігівського району Чернігівської області. 
Так суд під час розгляду справи, дослідивши впекршу чергу наданий суду протокол про адміністративне правопорушеннясерії ЧЦП №326703 від 06.12.2025 року , встановив, що він підтверджує факт перебування позивача в прикордонній смузі 06.12.2025 року, даний протокол підписаний ОСОБА_1 та не містять пояснень позивача по суті пред`явлених звинувачень у вчиненні адміністративного правопорушення, та заперечень щодо вчинення такого. Також згідно протоколу ОСОБА_1 було повідомлено про час та місце розгляду даної адміністративної справи 03.02.2026 року.
Доводи позивача щодо застосування до нього заходів примусу та психологічного тиску при підписанні протоколу голослівні, матеріали справи не містять доказів оскарження правомірності дій посадових осіб прикордонної служби при складенні адміністративних матеріалів та висновків компетентних органів по цим питанням.
При цьому, позивач ні під час винесення оскаржуваної постанови, ні під час розгляду справи в суді, не надав доказів наявності в нього дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт у прикордонній смузі, де його було виявлено.
Відтак суд приходить до висновку, що 06.12.2025 громадянин ОСОБА_1 не мав при собі дозволу на право перебування в прикордонній смузі, який визначений наказом Міністерства внутрішніх справ від 29.01.2024 №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2024 за № 215/41560, що ним же і не оспорюється. 
Відповідно до записів в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №326703 громадянин ОСОБА_1 був зі змістом протоколу ознайомлений на зрозумілій мові, доповнень та зауважень не мав. Примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримано. 
В бланку протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до Додатку 1 до Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення (пункт 1 розділу III), затвердженої наказом МВС України від 18.09.2013 №898, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.10.2013 за № 1729/24261, міститься інформація про роз`яснення прав, передбачених частиною 1 статті 63 Конституції України та частиною 1 статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Оскільки громадянин ОСОБА_1 був зі змістом протоколу ознайомлений, то його ствердження про порушення його прав при розгляді його адміністративної справи є необґрунтованими.
Постанова про накладення адміністративного стягнення №156554 була направлена 03.02.2026 року ОСОБА_1 (трек-номер поштового відправлення R150000005608), так як на розгляд справи останній, будучи належним чином сповіщеним не прибув. 
Також з оскаржуваної постанови вбачається, що така винесена заступником начальника НОМЕР_2 прикордонної застави, тобто уповноваженою на те посадовою особою.
Стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень накладено на позивача в межах санкції ч. 1ст. 202 КУпАП, що відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення та є мінімальним стягненням згідно з санкцією статті.
Згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду відображеній в постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19, визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Наведені позивачем докази того, що перебуваючи в прикордонній смузі він викликав службу 112 дані висновки суду не спростовують.
Суд ухвалюючи рішення, враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами доводи в заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.2, 69-71, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 1 ст. 202, ст. 280, 283, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд
ухвалив:
В задоволені адміністративного позову  ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі , - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею - 14.05.2026 року

Суддя Ж. В. Теренчук