ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року	справа № 380/6817/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі — позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі — відповідач, Головне управління ПФУ у Львівській області), у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.03.2026 № 262240036054 (№ 12795/03-16) про відмову у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 04.09.1995 по 31.12.1996, з 23.02.2001 по 11.04.2001 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1980 по 19.02.1986 у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова згідно з дипломом серії НОМЕР_2 від 24.02.1986, а також призначити пенсію за віком відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23.02.2026.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 лютого 2026 року, у зв`язку з досягненням 23.02.2026 63-річного віку, він звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, рішенням від 05.03.2026 № 262240036054 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу: підтверджений стаж становить 20 років 11 місяців 28 днів, тоді як для призначення пенсії за віком особі, яка досягла 63-річного віку у 2026 році, необхідно мати стаж від 23 до 33 років. Позивач не погоджується з незарахуванням до страхового стажу: періоду роботи з 04.09.1995 по 31.12.1996 на посаді комерційного директора ТОВ "АКВА ВІТА" з підстав відсутності у записі № 19 трудової книжки про звільнення дати наказу; періоду роботи з 23.02.2001 по 11.04.2001 з підстав відсутності в індивідуальних відомостях про застраховану особу даних про роботу за цей період; періоду навчання з 01.09.1980 по 19.02.1986 у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова з підстав перевищення допустимого терміну навчання. Позивач вважає, що технічні недоліки в оформленні трудової книжки, допущені роботодавцем, не можуть тягнути для працівника негативних наслідків у вигляді позбавлення права на зарахування відповідного стажу. Щодо періоду до запровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) підтвердження стажу здійснюється на підставі трудової книжки, а відсутність відомостей у реєстрі застрахованих осіб не може бути підставою для незарахування стажу. Факт навчання у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова з 01.09.1980 по 19.02.1986 підтверджено дипломом серії НОМЕР_2 та додатком до нього, а отримання уточнюючої довідки від навчального закладу є об`єктивно неможливим у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України та припиненням поштового сполучення і доступу до архівів установ російської федерації. Тому звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 13.04.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 24.04.2026, у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що оспорюване рішення прийнято відповідно до вимог Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Відповідач зазначив, що страховий стаж позивача становить 20 років 11 місяців 28 днів, тоді як для призначення пенсії за віком у 2026 році особі, яка досягла 63 років, необхідний страховий стаж від 23 до 33 років. До страхового стажу не зараховано період роботи з 04.09.1995 по 31.12.1996 у зв`язку з відсутністю дати наказу в записі № 19 трудової книжки про звільнення, що зумовлює необхідність надання уточнюючої довідки, виданої на підставі первинних документів; період роботи з 23.02.2001 по 11.04.2001 з підстав відсутності в індивідуальних відомостях про застраховану особу даних про сплату страхових внесків за цей період; період навчання з 01.09.1980 по 19.02.1986 у зв`язку з перевищенням допустимого терміну навчання та необхідністю надання уточнюючої довідки відповідно до пункту 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій. Просив у задоволенні позову відмовити.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, та встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 лютого 2026 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.
За принципом екстериторіальності документи позивача про призначення пенсії за віком розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.03.2026 № 262240036054 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Згідно з зазначеним рішенням страховий стаж позивача становить 20 років 11 місяців 28 днів. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 04.09.1995 по 31.12.1996 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (записи № 18-19) - у зв`язку з відсутністю дати наказу в записі № 19 про звільнення з роботи; період роботи з 23.02.2001 по 11.04.2001 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (записи № 33-34) - у зв`язку з відсутністю в індивідуальних відомостях про застраховану особу (реєстрі застрахованих осіб) даних про роботу за цей період; період навчання з 01.09.1980 по 19.02.1986 у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова згідно з дипломом серії НОМЕР_2 від 24.02.1986 - у зв`язку з перевищенням, на думку відповідача, допустимого терміну навчання.
Згідно з трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 : запис № 1 містить відомості про навчання у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова з 01.09.1980 по 19.02.1986; запис № 18 про прийняття 04.09.1995 на посаду комерційного директора ТОВ "АКВА ВІТА"; запис № 19 - про звільнення 31.12.1996 з вказаної посади на підставі статті 38 КЗпП України; запис № 33 - про прийняття на роботу 23.02.2001; запис № 34 - про звільнення 11.04.2001. 
У записі № 19 у стовпці 4 (документ-підстава) не зазначено дати наказу, проте вказано його номер, наведено дату звільнення, підставу (власне бажання, ст. 38 КЗпП України), підпис уповноваженої особи та відбиток печатки підприємства. Записи № 33 і № 34 трудової книжки засвідчені підписами уповноважених осіб та відбитками печаток відповідних підприємств.
Факт навчання позивача у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова за спеціальністю "Технологія електрохімічних виробництв" з присвоєнням кваліфікації "Інженер-хімік" підтверджено дипломом серії НОМЕР_2 від 24.02.1986 та додатком до диплома - випискою із залікової відомості, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебував у закладі з 1980 по 1986 рік та склав екзамени і заліки з 37 дисциплін. Тривалість навчання з 01.09.1980 по 19.02.1986 становить 5 років 5 місяців 18 днів.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.03.2026 № 262240036054 щодо відмови у призначенні пенсії за віком та незарахуванні до страхового стажу зазначених періодів роботи і навчання, позивач звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Частиною другою статті 26 Закону № 1058 передбачено, що у разі відсутності у осіб страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років.
Частиною третьою статті 26 Закону № 1058 передбачено, що у разі відсутності у осіб страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 15 років.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Згідно зі статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту "д" статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, крім роботи, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на день звернення за призначенням пенсії (25 лютого 2026 року) досяг віку 63 роки 02 дні. Підтверджений відповідачем страховий стаж позивача - 20 років 11 місяців 28 днів - є меншим за необхідний для призначення пенсії за віком особі, яка досягла 63 років у 2026 році. Таким чином, питання правомірності оспорюваного рішення відповідача залежить від вирішення питання про правомірність незарахування до страхового стажу позивача трьох спірних періодів.
Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 04.09.1995 по 31.12.1996 суд зазначає таке.
Підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивачу зазначеного періоду роботи слугувала та обставина, що в записі № 19 трудової книжки серії НОМЕР_1 про звільнення позивача з посади комерційного директора ТОВ "АКВА ВІТА" не зазначено дати наказу, на підставі якого здійснено звільнення.
Суд з такою позицією відповідача не погоджується з огляду на таке.
Запис № 19 трудової книжки позивача містить найменування організації, дату звільнення (31.12.1996), підставу звільнення (стаття 38 КЗпП України — власне бажання), номер наказу, підпис уповноваженої особи та відбиток печатки підприємства. Запис № 18 містить відомості про прийняття позивача 04.09.1995 на посаду комерційного директора ТОВ "АКВА ВІТА". Зазначених реквізитів достатньо для встановлення факту роботи позивача у вказаний період та її тривалості.
Відсутність дати наказу про звільнення при наявності його номера є технічним недоліком, допущеним роботодавцем при оформленні трудової книжки. Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, відповідальність за правильність ведення трудової книжки покладена на роботодавця, тому недоліки у її заповненні, допущені роботодавцем, не можуть тягнути для працівника негативних наслідків у вигляді позбавлення його права на зарахування відповідного стажу.
У постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 викладено правову позицію, відповідно до якої трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а відсутність або неповнота окремих реквізитів у записах трудової книжки, допущена роботодавцем, не позбавляє працівника права на зарахування відповідного стажу, якщо сам факт роботи та її тривалість можна встановити з інших записів. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 490/12392/16-а. У постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 200/9070/19-а зазначено, що покладення на особу негативних наслідків за порушення порядку ведення трудових книжок, допущене роботодавцем, суперечить принципу верховенства права та конституційному праву особи на соціальний захист.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 04.09.1995 по 31.12.1996 на посаді комерційного директора ТОВ "АКВА ВІТА" тривалістю 1 рік 3 місяці 27 днів підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 23.02.2001 по 11.04.2001 суд зазначає таке.
Підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивачу зазначеного періоду роботи слугувала та обставина, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу (реєстрі застрахованих осіб) відсутні дані про сплату страхових внесків за цей період.
Суд з такою позицією відповідача не погоджується з огляду на таке.
Як зазначено вище, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, лише за періоди після впровадження такої системи. За періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку страховий стаж обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше, основним з яких відповідно до статті 62 Закону № 1788 є трудова книжка.
Система персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджена в Україні з 01 січня 2004 року з набранням чинності Законом № 1058. Спірний період роботи позивача з 23.02.2001 по 11.04.2001 припадає на час до запровадження системи персоніфікованого обліку, у зв`язку з чим належним та достатнім документом для підтвердження стажу за цей період є трудова книжка.
Записи № 33 і № 34 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , які засвідчують прийняття його на роботу 23.02.2001 та звільнення 11.04.2001, оформлені належним чином: засвідчені підписами уповноважених осіб та відбитками печаток відповідних підприємств.
Відсутність відомостей у реєстрі застрахованих осіб щодо сплати страхових внесків за період до 01 січня 2004 року не може бути підставою для незарахування цього періоду до страхового стажу позивача, оскільки на той час персоніфікований облік відомостей про застрахованих осіб у нинішньому розумінні не вівся. Можливе несвоєчасне внесення роботодавцем страхових внесків чи порушення ним порядку звітування не може покладатися негативними наслідками на працівника.
Зазначений висновок узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 490/12392/16-а, відповідно до якої відсутність відомостей у реєстрі застрахованих осіб за періоди, що передують впровадженню персоніфікованого обліку (тобто до 01.01.2004), не може бути підставою для незарахування стажу, якщо його підтверджено трудовою книжкою. Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 15.10.2020 у справі № 200/6427/19-а, від 22.04.2021 у справі № 480/706/20.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 23.02.2001 по 11.04.2001 тривалістю 1 місяць 19 днів підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1980 по 19.02.1986 у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова суд зазначає таке.
Підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача зазначеного періоду навчання слугувало, на думку відповідача, перевищення допустимого терміну навчання та необхідність надання уточнюючої довідки відповідно до пункту 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі — Порядок № 637).
З цього приводу суд враховує, що відповідно до пункту "д" статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах. Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 1058 такі періоди зараховуються до страхового стажу у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Факт навчання позивача у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова за спеціальністю "Технологія електрохімічних виробництв" з присвоєнням кваліфікації "Інженер-хімік" підтверджено: дипломом серії НОМЕР_2 від 24.02.1986, виданим Казанським хіміко-технологічним інститутом; додатком до диплома — випискою із залікової відомості, в якій вказано, що ОСОБА_1 перебував у закладі з 1980 по 1986 рік, склав екзамени і заліки з 37 дисциплін та успішно захистив дипломний проект; записом № 1 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 про навчання у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова з 01.09.1980 по 19.02.1986.
Тривалість навчання позивача з 01.09.1980 по 19.02.1986 становить 5 років 5 місяців 18 днів. Зазначений термін відповідає тривалості повного навчального курсу за інженерними спеціальностями (5-5,5 років) у вищих навчальних закладах та узгоджується з фактом завершення позивачем навчання захистом дипломного проекту у лютому 1986 року. Доводи відповідача про перевищення допустимого терміну навчання не підтверджені посиланнями на конкретні нормативні акти, які встановлювали б граничний термін навчання за зазначеною спеціальністю, та спростовуються змістом наданих позивачем документів про освіту.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 637 за відсутності в документах про освіту відомостей про дати вступу до навчального закладу та його закінчення приймаються довідки про підтвердження дат вступу та закінчення навчального закладу за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального курсу. Диплом серії НОМЕР_2 від 24.02.1986 та додаток до нього містять дані про період навчання позивача та про успішне завершення повного навчального курсу шляхом захисту дипломного проекту, у зв`язку з чим необхідність у поданні додаткових уточнюючих довідок відсутня.
Окрім того, отримання уточнюючої довідки від Казанського хіміко-технологічного інституту імені С.М. Кірова є об`єктивно неможливим для позивача з обставин, що від нього не залежать. Зазначений навчальний заклад розташований у м. Казань російської федерації, з якою Україна припинила дипломатичні відносини у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України; поштове сполучення та доступ до архівних установ російської федерації є неможливими в умовах воєнного стану. Покладення на особу обов`язку надати документ, отримання якого є об`єктивно неможливим з обставин непереборної сили, не відповідало б принципу верховенства права.
Зазначений підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.11.2020 у справі № 460/2121/19, відповідно до якої відсутність уточнюючих довідок не може бути підставою для відмови у зарахуванні навчання, якщо факт навчання підтверджується дипломом або іншим документом про освіту. Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 640/3891/20, від 23.06.2021 у справі № 240/4773/20.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що період навчання позивача з 01.09.1980 по 19.02.1986 у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова тривалістю 5 років 5 місяців 18 днів підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
З урахуванням зарахування трьох оспорюваних періодів — роботи з 04.09.1995 по 31.12.1996 (1 рік 3 місяці 27 днів), роботи з 23.02.2001 по 11.04.2001 (1 місяць 19 днів) та навчання з 01.09.1980 по 19.02.1986 (5 років 5 місяців 18 днів) — загальний страховий стаж позивача складатиме більше 27 років 10 місяців, тобто понад мінімально необхідні 23 роки і менше максимальних 33 років, передбачених частиною другою статті 26 Закону № 1058 для призначення пенсії за віком особам, які досягли 63 років у 2026 році.
Таким чином, на день звернення (25 лютого 2026 року) позивач, який досяг 63-річного віку, мав необхідний страховий стаж для призначення йому пенсії за віком відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком.
Щодо дати призначення пенсії суд зазначає таке. Відповідно до абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Позивач досяг 63-річного пенсійного віку 23.02.2026, а із заявою про призначення пенсії звернувся 25.02.2026, тобто у межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку. Відтак, пенсія підлягає призначенню позивачу з дня, що настає за днем досягнення ним пенсійного віку, - з 24 лютого 2026 року. 
Позовна вимога про призначення пенсії з 23.02.2026 (з дня народження) суперечить вимогам абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058 та задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Даючи оцінку діям відповідача, які зумовили звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.03.2026 № 262240036054 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком та незарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 04.09.1995 по 31.12.1996, з 23.02.2001 по 11.04.2001 та періоду навчання з 01.09.1980 по 19.02.1986 не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та порушує право позивача на отримання пенсії за віком, тому таке рішення є протиправним і підлягає скасуванню.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково: визнати протиправним та скасувати спірне рішення відповідача, зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди роботи та навчання і призначити позивачу пенсію за віком з 24 лютого 2026 року. 
З огляду на те, що судом задоволено позовну вимогу немайнового характеру, тому, в силу приписів статті 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.03.2026 № 262240036054 (№ 12795/03-16) про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04.09.1995 по 31.12.1996, з 23.02.2001 по 11.04.2001, а також період навчання з 01.09.1980 по 19.02.1986 у Казанському хіміко-технологічному інституті імені С.М. Кірова, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 24 лютого 2026 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885) сплачений судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.