Справа № 302/725/26 
Провадження № 2-о/302/60/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі: 
головуючого судді Повідайчика О.І., 
за участі: 
секретаря судових засідань Куруц В.І.,
розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань в селищі Міжгір`я цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Рішко Сергій Іванович, заінтересована особа: Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В:

01 червня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою.
В обґрунтування заяви посилалась на те, що батько заявниці, ОСОБА_2 , 1931 р.н., помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 02.03.2000 виконкомом Нижньостуденівської сільради. Мати заявниці, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 19.11.2007 виконкомом Нижньостуденівської сільради. Батьки Заявниці були членами колгоспу ім. Кірова с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області. На підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрація Закарпатської області від 07.04.1997 №197 за членами КСП «Бескид» було визнано право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності підприємства розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 621,00 грн. На підтвердження цього права батькові Заявниці ОСОБА_2 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК №010361, зареєстрований 14.02.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №487 (далі – Сертифікат №010361), що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 06.03.2026 року №29-7-0.31-1471/2-26. У шлюбі батьки заявниці збудували та набули у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі – Спадковий будинок). 07 лютого 2000 року секретарем виконкому Нижньостуденівської сільради було посвідчено заповіт подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований в реєстрі за №6, згідно якого вони усе своє майно заповідали Заявниці. У зв`язку з смертю батьків заявниці за ними відкрилась спадщина. 
При звернені заявниці до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Чіжмаря С.І. отримано від останнього повідомлення, з якого слідує, що його місце постійного проживання не було зареєстровано за місцем проживання спадкодавця, – вона уважається таким що не прийняла спадщину. Оскільки ОСОБА_1 на час смерті матері фактично проживала спільно з нею за однією адресою та через відсутність інших способів установлення зазначеного факту та відсутність спору з цього приводу – звернулась з цією заявою до суду в порядку окремого провадження.
02 червня 2026 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду.
В судове засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник – адвокат Рішко С.І. не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належними чином повідомлені, проте 15.06.2026 представником заявника ОСОБА_1 – адвокатом Рішко С.І. подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки, заявлені вимоги підтримують та просять суд заяву задовольнити в повному обсязі.
Заінтересована особа Пилипецька сільська рада рада Хустського району Закарпатської області подала суду заяву від 15 червня 2026 року в якій заяву ОСОБА_1 визнала, просила розглянути справу без участі представника сільської ради.
Суд встановив такі фактичні обставини справи.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 15). Згідно довідки старости сіл Н. Студений та В. Студений Пилипецької сільради від 27.05.2026 №522, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 1931 р.н., був постійним мешканцем АДРЕСА_1 . Разом з ним на день його смерті в с. Верхній Студений, 530 фактично проживала і була зареєстрована його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16). 
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 22). Згідно довідки старости сіл Н. Студений та В. Студений Пилипецької сільради від 27.05.2026 №523, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була постійною мешканкою АДРЕСА_1 . Разом з нею на день її смерті в с. Верхній Студений, 530 фактично проживала, але не була зареєстрована її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 27).
Після смерті ОСОБА_3 , відкрилася спадщина до складу якої ввійшло належне спадкодавиці майно й майнові права.
Суд не установив наявність спорів щодо спадкового майна померлої та наявності спадкоємців за заповітом або ж інших спадкоємців за законом першої черги. Спадкові справи до майна померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відкривалися, що підтверджується, Витягами зі Спадкового реєстру за № 84848045 та № 84847975 від 11.04.2026 (а.с.21, 38).
Листом приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Чіжмаря С.І. від 29.05.2026 (а.с. 39), останній повідомив заявницю про те, що згідно порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (Підпункти 3.21, 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку). У зв`язку з тим, що Заявниця, у встановлений законом строк, заяву про прийняття спадщини не подано і спадщину вона не прийняла шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент її смерті, оскільки місце реєстрації проживання Заявниці на момент смерті ОСОБА_3 відмінне від місця реєстрації померлої, відкрити спадкову справу за майном померлої ОСОБА_3 неможливо, а тому нотаріус рекомендував Заявниці звернутися до суду для вирішення питання щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої ОСОБА_3 або встановлення факту прийняття спадщини шляхом постійного спільного проживання.
З наведених вище доказів, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності, суд доходить висновку про їх достатність для установлення фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення. Суд враховує визнання фактичних обставин справи всіма учасниками та не встановив обставин, які давали б підстави для сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання й констатує узгодження таких із відомостями, які відображені в описаних джерелах доказів.
Суд доходить висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 , 1968 р.н. разом із померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , 1937 р.н. на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1217 ЦК України регламентовано, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з приписами ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України регламентовано, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», які враховуються судом як стала й передбачувана практика правозастосування відповідних положень про спадкування цивільного законодавства, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування особи – це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Відтак особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті.
Суд враховує при застосуванні зазначених норм законодавства, правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 у справі №633/344/16-ц.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суд враховує правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду 14.04.2021 у справі № 205/2102/19, відповідно до якої за наслідками аналізу приписів ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України Верховний Суд визнав помилковою відмову у відкритті провадження у справі за заявою особи про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини через вбачання спору про право
За наслідками аналізу приписів ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 205/2102/19 дійшов висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд визнав помилковою відмову у відкритті провадження у справі за заявою особи про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини через вбачання спору про право, оскільки суди не зазначили, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, тобто не встановили між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно реальним, а не гіпотетичним.
Під час розгляду даної заяви спору про право виявлено не було.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви в повному обсязі.
Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 314 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Рішко Сергій Іванович, заінтересована особа: Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, – задоволити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , разом із померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , 1937 р.н., на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст судового рішення буде складено 15.06.2026.

Суддя	  	О. І. Повідайчик