Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2026 р. № 520/9464/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування дисциплінарного стягнення під час проходження публічної служби,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд: 
1. визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) №40 від 15.02.2026, яким накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_1 );
2. визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) №67 від 09.03.2026, яким накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_1 );
3. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) зробити перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з урахуванням скасування наказів №40 від 15.02.2026 та №67 від 09.03.2026.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що накази ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та суворої догани за результатами службових розслідувань є протиправними, оскільки службові розслідування проведені без належної перевірки та обґрунтування строків. 
Ухвалою суду від 23.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін в судове засідання, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копію ухвали про відкриття провадження надіслано представникам сторін до їх Електронних кабінетів в системі "Електронний суд" та ними отримано, що підтверджено довідками про доставку електронного листа.
У встановлений судом строк, відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. По суті позовних вимог вказує, що за результатами проведених службових розслідувань відносно позивача встановлено, що позивачем, крім іншого, не було підготовлено відповіді на доручені йому на розгляд адвокатські запити до військової частини НОМЕР_1 , строк надання відповіді за якими становить не більше 5 робочих днів: вх. № 13734 від 18.11.2025 – адвокатський запит адвоката Єрьоміної В.А. в інтересах ОСОБА_2 ; вх. № 14722 від 05.12.2025 – адвокатський запит адвоката Коломойцева М.М. в інтересах ОСОБА_3 ; вх. № 15021 від 10.12.2025 – адвокатський запит адвоката Коломойцева М.М. в інтересах ОСОБА_4 ; та звернення громадян: вх. № 14729 від 05.12.2025 – звернення ОСОБА_3 ; вх. № 15016 від 10.12.2025 – звернення ОСОБА_5 ; вх. № 15020 від 10.12.2025 – звернення ОСОБА_6 . Також, позивачем не вжито заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю реанімобіля військової частини НОМЕР_1 CITROEN JUMPER в/н НОМЕР_4 К5; не було подано позову про відшкодування молодшим сержантом ОСОБА_7 завданої матеріальної шкоди в межах строку звернення до адміністративного суду. Також, позивачем протягом більше одного року заходи щодо звернення з позовом про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю військовослужбовця ОСОБА_8 в порядку господарського судочинства не вживалися; у справі 922/3713/25 позивачем своєчасно не подано відзив на позов, що призвело до порушення вимог Інструкції № 744 під час здійснення представництва інтересів військової частини НОМЕР_1 у справі №922/3713/25. Відповідач вважає, що матеріалами службових розслідувань підтверджено, що дії ОСОБА_1 мали ознаки ігнорування розпоряджень безпосереднього керівництва, що є прямим порушенням військової дисципліни та при обранні виду стягнення командиром військової частини НОМЕР_1 було враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, та попередню поведінку військовослужбовця. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що його дії були законними, обґрунтованими та вчиненими в межах повноважень.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого офіцера юридичної служби військової частини НОМЕР_1 .
Позивач у період з 30 грудня 2025 року до 23 березня 2026 року перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, що підтверджується відповідними консультативними висновками та витягами з наказів №468 від 30.12.2025 року, №30 від 27.01.2026 року та №65 від 21.02.2026 року.
12.02.2026 року капітаном ОСОБА_9 , тво заступника командира частини з логістики подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про виявлення недоліків в організації юридичного забезпечення, правової роботи та представництва частини в судах загальної юрисдикції у частині стягнення заборгованості на користь АТ "Харківобленерго" у розмірі 6803,18 грн. згідно рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 року у справі №922/3713/25.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно - господарської діяльності від 15.02.2026 року №72 "Про призначення службового розслідування" призначено за вказаним фактом службове розслідування. 
За результатом проведеного розслідуванням складено акт службового розслідування, в якому встановлено наступне: "02.02.2026 року за №02-17-06/114 надійшло повідомлення про здійснення безспірного списання коштів з рахунків Шевченківського управління ДКС України у м. Харкові Харківської області на суму 6803,18 грн. Підставою для безспірного списання коштів став судовий наказ Господарського суду Харківської області від 09.01.2026 року у справі №922/3713/25 про стягнення з ВМКЦ ПнР грошових коштів на суму 6803,18 грн. Відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 року у справі №922/3713/2 5 зобов`язано стягнути з ВМКЦ ПнР на користь АТ "Харківобленерго" грошових коштів за порушення умов договору про постачання електричної енергії №2-3507С від 15.08.2007 року у сумі 6803,18 грн. рішення суду набрало законної сили 07.01.2026 року. Проте, відповідно до договорів укладених між КЕВ м. Харкова та АТ "Харківобленерго", зокрема договір від 21.03.2025 року №554, КЕВ м. Харків є платником за спожиту електричну енергію військовими частинами зони відповідальності КЕВ м. Харків, зокрема і військова частина НОМЕР_1 . З довідок про доставку документа в кабінет електронного суду, які отримано з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що документ в електронному вигляді "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 21.10.2025 у справі №922/3713/25 (суддя Чистякова І.О.) було надіслано одержувачу Акціонерному товариству "Харківобленерго" та військовій частині НОМЕР_1 до їх електронних кабінетів: 21.10.2025 о 18:05 год. Ураховуючи те, що ВМКЦ ПнР у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 ГПК України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами. Крім того, КЕВ м. Харкова до участі у справі як належний відповідач - не залучалась, апеляційна скарга на рішення суду у справі №922/3713/25 - подана не була, що потягло за собою прийняття та набуття законної сили рішення суду яке прийнято за відсутності належного представництва частини з боку майора юстиції ОСОБА_10 , тво помічника командира частини з правової роботи - начальника юридичної служби, що є прямим порушенням вимог ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1.11 наказу Міністерства оборони України "Про організацію претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень", від 30 грудня 2016 року № 744. У своїх поясненнях майор юстиції ОСОБА_11 , тво помічника командира частини з правової роботи - начальника юридичної служби повідомив про те, що на момент його убуття у відпустку для лікування терміни подання апеляційної скарги прострочено не було, також зазначив, що матеріали у системі електронного суду - не надходили. Причинами та умовами, що сприяли порушенню організації правової роботи у частині стали особиста недисциплінованість військовослужбовця, низькі морально-психологічні якості, безвідповідальність майора юстиції ОСОБА_10 "
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 09.03.2026 року №67 "Про результати службового розслідування" затверджено результати службового розслідування та за порушення вимог ст. 11, 16, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1.11 наказу Міністерства оборони України "Про організацію претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень" незадовільне виконання службових обов`язків, щодо організації правової роботи в частині, майору юстиції ОСОБА_12 , старшому офіцеру юридичної служби військової частини НОМЕР_1 вирішено оголосити догану.
24.01.2026 року молодшим лейтенантом ОСОБА_13 подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про виявленні недоліків в організації юридичного забезпечення та правової роботи у частині, які були ним виявлені під час приймання у тимчасове виконання посади помічника командира частини з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно - господарської діяльності від 26.01.2026 року №36 "Про призначення службового розслідування" призначено по вказаному факту службове розслідування.
За результатом проведеного розслідуванням складено акт службового розслідування, в якому встановлено наступне: "Молодшим лейтенантом ОСОБА_13 виявлено велику кількість запитів, на які не було надано відповіді у т.ч. адвокатські запити зі строком виконання 5 робочих днів, відповідно до положень ч.2 ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та запити на отримання інформації зі строком виконання до 30 діб, що є прямим порушенням вимог ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1.11 наказу Міністерства оборони України "Про організацію претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень", п.4, 5 розділу 3 Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої від 28.12.2016 №735. У своїх поясненнях майор юстиції ОСОБА_11 , тво помічника командира частини з правової роботи - начальника юридичної служби повідомив про те, що на момент його убуття у відпустку для лікування терміни виконання документів прострочені не було. Крім того, розслідуванням було встановлено ряд недоліків в організації претензійно - позовної роботи, а саме не прийняття рішення, щодо відшкодування збитків завданих Державі в особі військової частини НОМЕР_1 , а саме: відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2024 року №81 "Про результати службового розслідування" було проведено службове розслідування за фактом відшкодування збитків завданих Державі внаслідок ДТП за участю цивільної особи громадянина ОСОБА_14 (визнаний винним у скоєнні ДТП за участі реанімобіля військової частини НОМЕР_1 CITROEN JUMPER в/н НОМЕР_4 К5, згідно постанови Шевченківського районного суду м. Харкова у справі №638/7144/24), проте на даний час позовна заява, щодо відшкодування збитків та стягнення з цивільної особи - заподіювана шкоди - не подана, збитки Державі не відшкодовано, що є порушенням вимог ст. 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які зобов`язують помічника командира частини з правової роботи - надавати висновки щодо законності списання матеріальних цінностей та давати правову оцінку фактам нестач, крадіжок, псування військового майна, готувати матеріали про відшкодування за рахунок винних осіб завданих державі матеріальних збитків, надавати правову допомогу при проведенні розслідувань за цими фактами; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 30.06.2023 року №60 "Про результати службового розслідування" було проведено службове розслідування за фактом відшкодування збитків завданих Державі внаслідок ДТП за участю військовослужбовця ОСОБА_8 (визнаний винним у скоєнні ДТП за участі автобуса МА3251062 в/н НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_5 , згідно постанови Слов`янського районного суду Донецької області у справі №243/1991/23), ухвалою Слов`янського районного суду Донецької області від 08.11.2024 року у справі №243/4019/24 провадження у справі про відшкодування збитків було закрито та запропоновано звернутися до господарського суду для відшкодування збитків, проте на даний час позовна заява, щодо відшкодування збитків та стягнення з цивільної особи - заподіювана шкоди не подана, збитки Державі не відшкодовано, що є порушенням вимог ст.100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2025 року №249 "Про утримання грошових коштів" було зобов`язано утримати з грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_7 медичної сестри урологічного відділення клініки урології та гінекології військової частини НОМЕР_1 , грошові кошти виплачені у розмірі: за період з 26.06.2025 року по 06.07.2025 року у розмірі грошового забезпечення, премії за червень та липень 2025 року у повному обсязі та одноразової винагорода на період дії воєнного стану за червень та липень 2025 року. Проте ОСОБА_15 , самовільно залишила частини з 09.09.2025 року виплата грошового забезпечення їй було зупинено. На неодноразові вказівки, щодо необхідності звернення до суду про стягнення з ОСОБА_16 грошових коштів у сумі 62516,35 грн. На даний час, позовна заява про відшкодування збитків не подана, що є порушенням вимог ст. 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які зобов`язують помічника командира частини з правової роботи - надавати висновки щодо законно списання матеріальних цінностей та давати правову оцінку фактам нестач, крадіжок, псування військового майна, готувати матеріали про відшкодування за рахунок винних осіб завданих державі матеріальних збитків, надавати правову допомогу при проведенні розслідувань за цими фактами. Причинами та умовами, що сприяли порушенню організації правової роботи у частині стали особиста недисциплінованість військовослужбовця, низькі морально-психологічні якості, безвідповідальність майора юстиції ОСОБА_10 "
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 15.02.2026 року №40 "Про результати службового розслідування" затверджено результати службового розслідування та за порушення вимог ст. 11, 16, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1.11 наказу Міністерства оборони України "Про організацію претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень" незадовільне виконання службових обов`язків, щодо організації правової роботи в частині, майору юстиції ОСОБА_12 , старшому офіцеру юридичної служби військової частини НОМЕР_1 вирішено оголосити сувору догану.
24.03.2026 року, після виходу з лікарняного, позивача ознайомлено з наказами №40 від 15.02.2026 року та №67 від 09.03.2026 року.
Не погоджуючись з вказаними наказами, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба – діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, ін0ша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. 
Військова служба згідно ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» – є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Так, за приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту).
Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ї) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Відповідно до вимог ст.97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (ст.98 Дисциплінарного статуту).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (ч.2 вступу Статуту внутрішньої служби).
Згідно ст. 6 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Положеннями ст.12 Статуту внутрішньої служби передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно ст.26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Отже аналізуючи наведені норми, суд висновує, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст.48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.
Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Отже, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
Як встановлено судом, наказами командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно - господарської діяльності від 15.02.2026 року №72 та від 26.01.2026 року №36 призначені службові розслідування за фактами, викладеними в рапортах від 12.02.2026 року капітана ОСОБА_9 , тво заступника командира частини з логістики та від 24.01.2026 року молодшого лейтенанта ОСОБА_17 . 
За результатами проведених службових розслідувань стосовно ОСОБА_1 встановлені порушення вимог ст. 11, 16, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1.11 наказу Міністерства оборони України "Про організацію претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень", що виразилось у незадовільному виконанні службових обов`язків, щодо організації правової роботи в частині.
Так, під час проведення службового розслідування встановлено, що 02.02.2026 року за №02-17-06/114 надійшло повідомлення про здійснення безспірного списання коштів із рахунків Шевченківського управління ДКС України у м. Харкові Харківської області на суму 6803,18 грн. Підставою для безспірного списання коштів став судовий наказ Господарського суду Харківської області від 09.01.2026 року у справі №922/3713/25 про стягнення з ВМКЦ ПнР грошових коштів на суму 6803,18 грн. Відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 року у справі №922/3713/2 5 зобов`язано стягнути з ВМКЦ ПнР на користь АТ "Харківобленерго" грошових коштів за порушення умов договору про постачання електричної енергії №2-3507С від 15.08.2007 року у сумі 6803,18 грн. рішення суду набрало законної сили 07.01.2026 року. Проте, відповідно до договорів укладених між КЕВ м. Харкова та АТ "Харківобленерго", зокрема договір від 21.03.2025 року №554, КЕВ м. Харків є платником за спожиту електричну енергію військовими частинами зони відповідальності КЕВ м. Харків, зокрема і військова частина НОМЕР_1 . З довідок про доставку документа в кабінет електронного суду, які отримано з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що документ в електронному вигляді "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 21.10.2025 у справі №922/3713/25 (суддя Чистякова І.О.) було надіслано одержувачу Акціонерному товариству "Харківобленерго" та військовій частині НОМЕР_1 до їх електронних кабінетів: 21.10.2025 о 18:05 год. Ураховуючи те, що ВМКЦ ПнР у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд виснував, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 ГПК України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами. Крім того, КЕВ м. Харкова до участі у справі як належний відповідач - не залучалась, апеляційна скарга на рішення суду у справі №922/3713/25 - подана не була, що потягло за собою прийняття та набуття законної сили рішення суду яке прийнято за відсутності належного представництва частини з боку майора юстиції ОСОБА_10 , тво помічника командира частини з правової роботи.
За матеріалами справи судом встановлено, що Акціонерне товариство "Харківобленерго" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 4380,78 грн, яка складається із: 2782, 87 грн – 3% річних заборгованості за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії, заборгованості з індексу інфляції в сумі 1597,91 грн за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії. Позивач також просив стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2 422,40 грн та розглянути справу справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № 2-3507С від 01.01.2019 щодо оплати послуг з розподілу електричної енергії у період з лютого 2024 р. по липень 2025 р., внаслідок чого заявлено до стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 2782,87 грн за період березень 2024 р. - червень 2024 р., квітень 2025 - червень 2025 р., серпень 2025 р. та індекс інфляції в сумі 1597,91 грн за період травень 2024 - червень 2024 р.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3713/25. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Роз`яснено відповідачу, що згідно ст. 251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Попереджено відповідача про те, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечення із урахуванням вимог ст.167 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" заборгованість у розмірі 4380,78 грн, яка складається з: 2782,87 грн – 3% річних заборгованості за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії, 1597,91 грн - інфляційних втрат за прострочення оплати послуг з розподілу електричної енергії, а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн.
19.01.2026 року на виконання вказаного рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 стягувачу видано відповідний наказ. 
Суд зазначив, що згідно зі ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. 
Відповідно до частини першої статті 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні визначені у статті 251 ГПК України. 
Згідно частини першої статті 251 ГПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В ухвалі суду про відкриття провадження у цій справі від 21.10.2025 також роз`яснено відповідачу, що згідно ст.251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Попереджено відповідача про те, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений строк, справа згідно з ч. 9 ст.165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Частиною 6 ст. 6 ГПК України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Згідно з ч. 5 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Під час службового розслідування встановлено, довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду, яку отримано з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" підтверджено, що документ в електронному вигляді "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 21.10.2025 у справі № 922/3713/25 (суддя Чистякова І.О.) було надіслано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до його електронного кабінету: 21.10.2025 о 18:05 год.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, таке рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, датою вручення відповідачу ухвали суду від 21.10.2025 року про відкриття провадження у справі - є 22.10.2025 року.
Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відтак, ОСОБА_1 мав подати відзив на позовну заяву не пізніше 06.11.2025. 
Проте відзив на позовну заяву подано ОСОБА_1 до суду лише 17.03.2026 після закінчення процесуального строку встановленого законом та після ухвалення рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 у цій справі та притягнення його дисциплінарної відповідальності за цим фактом. 
Вищезазначене підтверджується, крім іншого, рішенням Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 у справі № 922/3713/25 та надалі ухвалами Господарського суду Харківської області від 20.03.2026 та Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у вказаній справі.
Отже, порушення ОСОБА_1 вимог Інструкції № 744 під час здійснення представництва інтересів військової частини НОМЕР_1 у справі №922/3713/25 підтверджено та перевірено судовими рішеннями, які вступили в законну силу, що підтверджує бездіяльність позивача та недотримання ним вимог ст. 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Стосовно посилань позивача на результати перевірки за скаргою відповідача до ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо порушень з боку позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог п. 1.12-1.13 Інструкції № 744 посадові (службові) особи, яким надано право у межах повноважень подавати претензії, відповіді на претензії, позовні заяви (скарги) та заперечення (відзиви, пояснення) на позовні заяви (скарги), а також яким у встановленому порядку надано повноваження на самопредставництво, представництво інтересів Міноборони та Збройних Сил, несуть персональну відповідальність за організацію та здійснення самопредставництва, представництва інтересів Міноборони та Збройних Сил під час розгляду справ судами, стан претензійної та позовної роботи і виконання судових рішень (виконавчих документів). Недодержання встановленого цією Інструкцією порядку самопредставництва, представництва інтересів Міноборони та Збройних Сил, ведення претензійної та позовної роботи, виконання судових рішень (виконавчих документів), а також порядку подання звітності та достовірності поданих у ній даних є порушенням військової та трудової дисципліни і тягне за собою притягнення до відповідальності винних посадових (службових) осіб згідно з чинним законодавством України.
Позивач зазначає, що за наслідками перевірки за скаргою відповідача до ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо порушень з боку позивача від 20.03.2026 №553/3144 комісією не виявлено порушень в діяльності позивача, що не відповідає дійсності.
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Довідки про результати перевірки стану правової роботи в Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону від 31.03.2026 року (далі – Довідка перевірки) ведення претензійної та позовної роботи і виконання судових рішень вперіод, який перевірявся, здійснювалось на неналежному рівні, мали місце факти недотримання вимог Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 № 744 (зі змінами).
Пунктом 2.5. Довідки перевірки, зокрема, зазначено наступне: "Щодо порушень вимог Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 № 744 (зі змінами), про які зазначено в листі командира військової частини НОМЕР_1 полковника медичної служби ОСОБА_18 від 20.03.2026 №553/3144, робочою групою від юридичного відділу військової частини НОМЕР_7 досліджено стан усунення зазначених недоліків тимчасово виконуючим обов`язки помічника командира частини з правової роботи – начальника юридичної служби майором юстиції Василем Кирилюком. 15) у справі № 922/3713/25 (АТ «Харківобленерго») рішення суду першої інстанції прийнято 17.12.2025, було подано апеляційну скаргу від 17.03.2026 до Східного апеляційного господарського суду. Довідково. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 Апеляційну скаргу ВМКЦ ПнР на рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 у справі №922/3713/25 залишити без руху. Встановлено ВМКЦ ПнР десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику на виправлення недоліків апеляційної скарги для надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Рішення 1 інст. набрало законної сили 07.01.2026."
Отже, комісією підтверджено факт недотримання вимог Інструкції №744 ОСОБА_1 та порушення вимог ст. 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, крім іншого, під час здійснення представництва інтересів військової частини НОМЕР_1 у справі 922/3713/25.
У своїх поясненнях щодо факту неналежного представництва інтересів військової частини НОМЕР_1 у справі 922/3713/25 (неподання відзиву на позовну заяву) ОСОБА_1 зазначив, що йому не було відомо про наявність вказаного судового провадження, що не відповідає дійсності, враховуючи викладене вище.
Також, виявлено велику кількість запитів, на які не було надано відповіді у т.ч. адвокатські запити зі строком виконання 5 робочих днів, відповідно до положень ч.2 ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та запити на отримання інформації зі строком виконання до 30 діб, що є прямим порушенням вимог ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1.11 наказу Міністерства оборони України "Про організацію претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень", п.4, 5 розділу 3 Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої від 28.12.2016 №735. 
У своїх поясненнях майор юстиції ОСОБА_11 , тво помічника командира частини з правової роботи - начальника юридичної служби повідомив про те, що на момент його убуття у відпустку для лікування терміни виконання документів прострочені не було. 
Натомість матеріалами справи підтверджено, що позивачем, окрім інших, не підготовлено відповіді на доручені йому на розгляд адвокатські запити до військової частини НОМЕР_1 , строк надання відповіді за якими становить не більше 5 робочих днів: 
- вх. № 13734 від 18.11.2025 – адвокатський запит адвоката Єрьоміної В.А. в інтересах ОСОБА_2 ;
- вх. № 14722 від 05.12.2025 – адвокатський запит адвоката Коломойцева М.М. в інтересах ОСОБА_3 ;
- вх. № 15021 від 10.12.2025 – адвокатський запит адвоката Коломойцева М.М. в інтересах ОСОБА_4 ;
та звернення громадян:
- вх. № 14729 від 05.12.2025 – звернення ОСОБА_3 ;
- вх. № 15016 від 10.12.2025 – звернення ОСОБА_5 ;
- вх. № 15020 від 10.12.2025 – звернення ОСОБА_6 .
На копіях аркушів рішення командира військової частини НОМЕР_1 зазначені дати надходження та встановлений кінцевий термін надання відповідей. Кожний запит та звернення були доведені до ОСОБА_1 під особистий підпис, який міститься на аркуші рішення командира.
28.01.2026 ОСОБА_1 надав пояснення з приводу не відпрацювання у встановлені строки адвокатських запитів та звернень громадян, відповідно до яких він пояснював порушення значним навантаженням, що в свою чергу підтверджує факт визнання позивачем неналежного ставлення до розгляду вказаних документів. 
Також, виявлено неприйняття рішення, щодо відшкодування збитків завданих Державі в особі військової частини НОМЕР_1 , а саме: відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2024 року №81 "Про результати службового розслідування" було проведено службове розслідування за фактом відшкодування збитків завданих Державі внаслідок ДТП за участю цивільної особи громадянина ОСОБА_14 (визнаний винним у скоєнні ДТП за участі реанімобіля військової частини НОМЕР_1 CITROEN JUMPER в/н НОМЕР_4 К5, згідно постанови Шевченківського районного суду м. Харкова у справі №638/7144/24), проте на даний час позовна заява, щодо відшкодування збитків та стягнення з цивільної особи - заподіювана шкоди - не подана, збитки Державі не відшкодовано, що є порушенням вимог ст. 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які зобов`язують помічника командира частини з правової роботи - надавати висновки щодо законності списання матеріальних цінностей та давати правову оцінку фактам нестач, крадіжок, псування військового майна, готувати матеріали про відшкодування за рахунок винних осіб завданих державі матеріальних збитків, надавати правову допомогу при проведенні розслідувань за цими фактами.
Відповідно до п. 4.6. Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 № 744 (зі змінами) (далі – Інструкція № 744) для належного самопредставництва, представництва особи, уповноважені діяти від імені юридичної особи (самопредставництво), або уповноважені представники в судах зобов`язані: забезпечити належний захист інтересів Міноборони та Збройних Сил під час розгляду судових справ, своєчасно оскаржувати в апеляційному та касаційному порядку всі рішення (рішення, постанови, ухвали), прийняті не на користь Міноборони та Збройних Сил, за необхідності вживати належних заходів щодо поновлення строків на апеляційне та касаційне оскарження; надавати пропозиції щодо неоскарження судових рішень у порядку, визначеному цією Інструкцією; від імені структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств та на підставі виданої довіреності готувати та подавати в установленому порядку позовні заяви, зустрічні позовні заяви, заяви, адміністративні позови, відзиви (заперечення) на позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги на рішення, постанови, ухвали суду, відзиви (заперечення на них), заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом та у зв`язку з нововиявленими обставинами та інші судові документи; забезпечити облік, зберігання та ведення судових справ у порядку, визначеному цією Інструкцією; готувати та подавати звітність щодо здійснення самопредставництва, представництва за формами та в порядку, визначеними цією Інструкцією; вести облік справ, які потребують особливої уваги та судових реєстрів справ стосовно окремих предметів спору у Відомості оперативного обліку здійснення самопредставництва, представництва в судах (додаток 9 до Інструкції); готувати заявки на оплату судового збору для подання позовних заяв, зустрічні позовні заяви, заяви, адміністративні позови, апеляційних, касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень Верховним Судом і у зв`язку з нововиявленими обставинами в порядку, установленому цією Інструкцією; доповідати про результати судових засідань у той самий день керівникам своїх структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, командирам (начальникам, керівникам) військових частин (установ, організацій), підприємств; забезпечити реєстрацію в установленому порядку судових документів, у тому числі отриманих у суді особисто.
Відповідно до Постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 02.05.2024 у справі 638/7144/24 (Додаток 9) 20 лютого 2024 року о 15-10 год., в м. Харкові, перехрестя пр-ту Науки та вул. Новгородської, водій ОСОБА_14 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21099, під`їжджаючи до перехрестя не надав дорогу транспортному засобу CITROEN JUMPER, державний номерний знак в/ НОМЕР_8 , який рухався з увімкненими синіми проблисковими маячками, внаслідок чого сталося зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_14 порушив вимоги п. 3.2 Правил дорожнього руху України.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Однак, відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). 
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови), а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 37 Постанови).
Відповідно до пункту 35.1. статті 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (який діяв на момент ДТП) (далі – Закон № 1961-IV) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно із пунктом 36.1. статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
У підпункті 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону № 1961-IV вказано, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 
Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування, законодавцем у статті 37 Закону № 1961-IV було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правові підстави для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.
Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.
Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків; зазначений у підпункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає. 
Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 201/8286/16-ц, від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц; від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, а також Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 758/16132/16-ц, від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18, від 22 квітня 2021 року у справі №754/5626/19.
Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - винуватця ДТП була застрахована, про що позивач відмічає в позові, ОСОБА_1 мав забезпечити звернення до страхової компанії про відшкодування завданої матеріальної шкоди в межах страхового ліміту протягом одного року з моменту ДТП.
Станом на 15.02.2026 ОСОБА_1 не вжито заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю реанімобіля військової частини НОМЕР_1 CITROEN JUMPER в/н НОМЕР_9 .
Отже, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода за участю реанімобіля військової частини НОМЕР_1 CITROENJUMPER в/н НОМЕР_4 К5 відбулася 20.02.2024, тобто два роки тому, ОСОБА_1 не дотримано строку звернення до страхової компанії, передбаченого законом, та не було подано позову до ОСОБА_14 про відшкодування завданих збитків внаслідок пошкодження військового майна військової частини НОМЕР_1 , що підтверджує бездіяльність позивача та недотримання ним вимог ст. 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Також, встановлено, що 01.06.2023 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі про адміністративне правопорушення № 243/1991/23 (провадження №3/243/1138/2023) військовослужбовця військової частини НОМЕР_10 ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП 08 квітня 2023 року за участю належного військовій частині НОМЕР_1 в особі відокремленого підрозділу - військової частини НОМЕР_5 автобуса МАЗ НОМЕР_11 в/н НОМЕР_12 НОМЕР_13 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. 
Водій ОСОБА_8 керував транспортним засобом, власником якого є військова частини НОМЕР_10 .
27.05.2024 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, відкрито провадження у цивільній справі № 243/4019/24.
Натомість, надалі Слов`янським міськрайонним судом Донецької області ОСОБА_8 виключено із числа відповідачів за заявою представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , до складу відповідачів залучено військову частину НОМЕР_10 як власника автомобіля, яким керував військовослужбовець цієї військової частини ОСОБА_8 , та ухвалою від 08 листопада 2024 провадження у справі закрив, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Суд роз`яснив позивачу, що він має право звернутися з даним позовом в порядку господарського судочинства.
Однак, до моменту притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 протягом більше одного року заходи щодо звернення з позовом про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди в порядку господарського судочинства не вживалися, що підтверджує бездіяльність позивача та недотримання ним вимог ст. 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Також, встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2025 року №249 "Про утримання грошових коштів" зобов`язано утримати з грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_7 медичної сестри урологічного відділення клініки урології та гінекології військової частини НОМЕР_1 , грошові кошти виплачені у розмірі: за період з 26.06.2025 року по 06.07.2025 року у розмірі грошового забезпечення, премії за червень та липень 2025 року у повному обсязі та одноразової винагорода на період дії воєнного стану за червень та липень 2025 року, у загальній сумі 62516,35 грн.
Проте ОСОБА_15 , самовільно залишила військову частину з 09.09.2025 року та виплату грошового забезпечення їй було зупинено, що унеможливило стягнення коштів у позасудовому порядку.
Відповідно до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. 
Отже, строк для звернення до адміністративного суду військової частини НОМЕР_1 до молодшого сержанта ОСОБА_7 про відшкодування завданої матеріальної шкоди визначався з 26.09.2025 року до 26.12.2026 року.
Натомість, позивачем не подано позову про відшкодування молодшим сержантом ОСОБА_7 завданої матеріальної шкоди в межах строку звернення до адміністративного суду, що є порушенням вимог ст. 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які зобов`язують помічника командира частини з правової роботи - надавати висновки щодо законно списання матеріальних цінностей та давати правову оцінку фактам нестач, крадіжок, псування військового майна, готувати матеріали про відшкодування за рахунок винних осіб завданих державі матеріальних збитків, надавати правову допомогу при проведенні розслідувань за цими фактами. 
Ураховуючи вищевикладене, суд висновує, що матеріалами службових розслідувань підтверджено, що дії ОСОБА_1 мали ознаки ігнорування розпоряджень безпосереднього керівництва, що є прямим порушенням військової дисципліни та при обранні виду стягнення командиром військової частини НОМЕР_1 було враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, та попередню поведінку військовослужбовця.
За результатом проведених службових розслідувань, наказами командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 09.03.2026 року №67 та від 15.02.2026 року №40 "Про результати службового розслідування" затверджені результати службових розслідувань та за порушення вимог ст. 11, 16, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1.11 наказу Міністерства оборони України "Про організацію претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень" незадовільне виконання службових обов`язків, щодо організації правової роботи в частині, майору юстиції ОСОБА_12 , старшому офіцеру юридичної служби військової частини НОМЕР_1 вирішено оголосити догану та сувору догану.
Суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.
З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».
Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.
І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши в сукупності докази у справі, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, суд встановив, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, з дотриманням принципу пропорційності в застосуванні дисциплінарного стягнення, спірні рішення містять обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до позивача дисциплінарного стягнення саме у виді догани та суворої догани.
Отже, суд висновує, що спірні накази про результати службового розслідування відносно позивача є правомірними та не підлягають скасуванню.
Відсутність факту невідповідності закону реально вчиненого суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення спричиняє відсутність факту порушеного права приватної особи у сфері публічно-правових відносин, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат зі сплати судового збору та відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову - відмовити.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Марина Лук`яненко