Справа № 161/25939/25 
Провадження № 2-др/161/94/26 

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Олексюка А.В.
при секретарі – Опальчук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О ВИ В:
02.06.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій він просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень 00 копійок. 
Одночасно, представник позивача заявив клопотання про розгляд заяви без його участі.
Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття сторін не перешкоджає розгляду заяви. 
Розгляд заяви здійснювався у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів згідно ст. 247 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи та заяву про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2026 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за Договором про надання грошових коштів у кредит №8172600525 від 14.05.2025 в розмірі 21 670 гривень 40 копійок.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.
З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19).
Згідно з п. п. 3-6ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим(п. 268).
Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
На підтвердження надання правничої допомоги адвокатом Андрущенком М.В. надано: договір про надання правничої допомоги від 06.05.2025 року №06-05/25, заявку №3563612997 про надання послуг від 20.11.2025, акт приймання-передачі наданих послуг №3563612997 від 29.05.2026 та платіжну інструкцію №3 від 01.06.2026 на суму 5 000,00 грн. 
Згідно з актом приймання-передачі, зазначена сума включає: написання позовної заяви, заяви про участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ, клопотання про залишення клопотання без розгляду та написання відповіді на відзив.
Проте, дослідивши матеріали цивільної справи № 161/25939/25, суд встановив, що такі процесуальні документи, як заява про участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ, клопотання про залишення клопотання без розгляду та відповідь на відзив в матеріалах даної справи відсутні та адвокатом фактично не подавалися.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Суд не може визнати обґрунтованими витрати на послуги, які фактично не надавалися в межах цього судового процесу.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням критеріїв розумності, пропорційності, реального обсягу наданих послуг (лише написання позовної заяви) та зважаючи на те, що позов задоволено частково, суд вважає заявлений розмір витрат у сумі 5 000,00 грн надмірним і недоведеним у повному обсязі. Співмірним та справедливим є відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 гривень.
Відтак, заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст.133,137,141,142,270 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти вимог заяви — відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова», код ЄДРПОУ 44127243, юридична адреса: м. Київ, вул. Верхній Вал, б. 10.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Луцького міськрайонного суду   А.В. Олексюк