Справа № 154/230/26 	Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р. 	
Провадження № 22-ц/802/732/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання Прядун Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" на рішення Володимирського міського суду Волинської області від 31 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (ТзОВ "Бізнес Позика") в січні 2026 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 лютого 2025 року між сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, із застосуванням одноразового ідентифікатора відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», укладено договір про надання кредиту № 510065-КС-002, за умовами якого відповідачу надано грошові кошти у сумі 50 000 грн на умовах строковості, поворотності та платності. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку, зазначену відповідачем під час оформлення заявки, що підтверджується відповідними платіжними документами. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, допустила прострочення виконання грошового зобов`язання та здійснила лише часткове погашення заборгованості на загальну суму 31 600 грн, чим визнала укладення договору та наявність боргу. Станом на 07 січня 2026 року, за розрахунком позивача, за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 137 459,00 грн, яка складається із 49650,00 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту, 62559,00 прострочених платежів за процентами за користування кредитом, 24500,00 грн заборгованості за процентами, нарахованими відповідно до статті 625 ЦК України, а також 750,00 грн заборгованості за комісією. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати.
Заочним рішенням Володимирського міського суду Волинської області від 31 березня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 510065-КС-002 від 27 лютого 2025 року у розмірі 95 740 (дев`яносто п`ять тисяч сімсот сорок) гривень 30 копійок, яка складається з: - 37 938 грн 42 коп. – заборгованість за тілом кредиту; - 47 801 грн 88 коп. – заборгованість за процентами за користування кредитом; - 10 000 грн 00 коп. – комісія. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 1 854,36 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Вважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим у результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Вказує, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у частині часткової відмови у стягненні процентів за користування кредитом. Загальна сума до сплати дійсно становила би 122 862,02 грн, з яких по процентам 62 862,02 грн лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів. Однак, боржником було сплачено лише частково (на суму 31600 грн, з яких по тілу кредиту 350 грн, по процентам 21500 грн, по комісії 9250 грн) на погашення кредиту за Договором № 441144-КС-001 про надання кредиту, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту і збільшення загального розміру нарахованих процентів за період користування кредитом, оскільки проценти нараховуються щоденно на фактичний залишок по тілу кредиту. При цьому зарахування платежів відбувалось в порядку погашення, що визначене у графіку погашення кредиту – заздалегідь погодженому сторонами при підписанні договору. З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1% нараховані позивачем на залишок заборгованості по тілу кредиту чітко в межах дії договору, а саме з 27.02.2025 по 14.08.2025 включно. В даному випадку позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані на залишок тіла кредиту у межах строку дії договору, який був встановлений умовами Договору № 510065-КС-002 про надання кредиту від 27.02.2025 і закінчувався 14.08.2025. Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1,ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Позовні вимоги до ОСОБА_1 у сумі 112 959,00 гривень є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Просить рішення Володимирського міського суду Волинської області від 31 березня 2026 року в цій справі змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Позика” суми заборгованості за кредитним договором, а саме: змінити загальну стягнену суму з 95 740,30 гривень на нову суму 112 959 (сто дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривні 00 копійок; в решті рішення Володимирського міського суду Волинської області від 31 березня 2026 року у цій справі залишити без змін. У разі задоволення апеляційної скарги, здійснити розподіл судових витрат.
Відзив на апеляційну скаргу в цій справі не подавався.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 510065-КС-002 про надання кредиту в електронній формі із використанням інформаційно-комунікаційних систем, що підтверджується текстом договору, пропозицією (офертою) та її акцептом.
Відповідно до пункту 2.1 договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000 грн на умовах строковості, поворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених договором і Правилами.
Згідно з пунктами 2.3, 2.8 договору кредит надано строком на 24 тижні, при цьому строк дії договору визначено до 14 серпня 2025 року, із встановленням дати повернення кредиту – 14 серпня 2025 року.
Відповідно до пункту 2.4 договору встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1 % на день від залишку заборгованості, яка є незмінною протягом усього строку дії договору та не може бути збільшена кредитодавцем в односторонньому порядку.
Згідно з пунктом 2.5 договору сторони погодили комісію за видачу кредиту у розмірі 10 000 грн, яка нараховується одноразово у день видачі кредиту та є складовою загальних витрат за кредитом; при цьому її розмір також є фіксованим та не підлягає односторонній зміні.
Пунктом 2.6 договору передбачено можливість стягнення додаткової комісійної винагороди під час здійснення платежів через платіжні системи (до 0,65 % від суми платежу), при цьому позичальнику забезпечується можливість здійснення платежів без сплати такої комісії визначеними кредитодавцем способами.
Згідно з пунктами 2.9–2.11 договору визначено орієнтовну загальну вартість кредиту (123 660,68 грн), загальні витрати за кредитом (73 660,68 грн), а також реальну річну процентну ставку, розраховану відповідно до вимог законодавства.
Крім того, умовами договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кожен день користування кредитом протягом усього строку кредитування, що узгоджується із загальними умовами договору та Правилами надання споживчих кредитів.
Щодо умов оплати користування кредитом, судом встановлено, що відповідно до умов договору проценти за користування кредитом є фіксованою платою за користування грошовими коштами, нараховуються на залишок заборгованості за кожний день користування кредитом та підлягають сплаті разом із основною сумою боргу у строки, визначені графіком платежів, що є складовою договору.
Судом також встановлено, що вказаний договір укладений у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом акцепту позичальником оферти кредитодавця із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується документом про прийняття (акцепт) пропозиції, у якому зазначено, що відповідач підтвердила ознайомлення з умовами договору та погодилась із ними, підписавши його одноразовим ідентифікатором UA-4963.
Факт укладення договору та ідентифікації відповідача підтверджується також анкетою клієнта, яка містить персональні дані відповідача, у тому числі її паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу проживання, номер телефону, електронну адресу та реквізити банківської картки, на яку здійснювалося зарахування кредитних коштів. Послідовність дій відповідача при укладенні договору, зокрема вхід до особистого кабінету, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, отримання та використання одноразового ідентифікатора для підписання документів, підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця.
Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти у сумі 50 000 грн шляхом їх перерахування на банківську картку відповідача, що підтверджується документом про здійснення переказу грошових коштів із зазначенням дати, суми, номера транзакції та реквізитів платіжної картки отримувача. Факт зарахування кредитних коштів у сумі 50 000 грн на рахунок відповідача також підтверджується витребуваною судом у АТ «Універсал Банк» випискою по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 . 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що облік заборгованості здійснювався щоденно, із фіксацією стану заборгованості на початок та кінець кожного дня, із відображенням усіх складових зобов`язання, зокрема: суми основного боргу (кредиту), нарахованих процентів за користування кредитом, комісії, а також нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України. Як вбачається з розрахунку (таблична форма на арк. 1–5), на дату видачі кредиту – 27 лютого 2025 року – позичальнику було нараховано: 50 000 грн – основна сума кредиту; 500 грн – проценти за перший день користування кредитом (1 % від суми кредиту); 10 000 грн – комісія за видачу кредиту, яка нарахована одноразово; що у сукупності становило 60 500 грн загальної заборгованості на кінець першого дня користування кредитом. 
Надалі нарахування процентів здійснювалося щоденно за ставкою 1 % на залишок основної суми боргу, що призводило до щоденного збільшення заборгованості на 500 грн при незмінному залишку кредиту у розмірі 50 000 грн (наприклад: 28.02.2025 – 1 000 грн процентів сумарно, 01.03.2025 – 1 500 грн, 02.03.2025 – 2 000 грн тощо). Протягом березня–квітня 2025 року відповідач здійснювала часткові платежі, які відображені у графі «Надходження протягом дня» та спрямовувалися на погашення заборгованості.
Так, зокрема: - 14 березня 2025 року зафіксовано платіж у розмірі 10 750 грн, який був розподілений на погашення процентів (2 750 грн), частини простроченої заборгованості та інших складових, у результаті чого загальна заборгованість зменшилась до 57 750 грн; - 27 березня 2025 року відображено черговий платіж (10 250 грн), після якого залишок заборгованості зменшився до 54 000 грн; -10 квітня 2025 року зафіксовано часткове погашення, внаслідок якого сума основного боргу зменшилась з 50 000 грн до 49 650 грн. 
Із зазначеного моменту (після 10 квітня 2025 року) нарахування процентів здійснювалося вже на зменшену суму основного боргу – 49 650 грн, що підтверджується подальшими розрахунками (наприклад, 11.04.2025 – 496,5 грн процентів за день). Всі подальші платежі відповідача спрямовувалися переважно на погашення процентів та комісій, у зв`язку з чим основна сума боргу залишалася майже незмінною (49 650 грн), що узгоджується з характером щоденного нарахування процентів при простроченні виконання зобов`язання та підтверджується розрахунком.
У розрахунку відображено нарахування відповідно до статті 625 ЦК України, які починають обліковуватися у відповідних графах як окрема складова заборгованості та поступово збільшуються у часі, що свідчить про включення позивачем до загальної суми боргу інфляційних втрат та процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з підсумковими даними розрахунку станом на 14 серпня 2025 року (дата повернення кредиту) загальна сума заборгованості сформована у розмірі 137 459 грн, яка складається з: 49 650 грн – основний борг; 62 559 грн – проценти за користування кредитом; 750 грн – комісія; 24 500 грн – нарахування відповідно до статті 625 ЦК України. При цьому після настання кінцевого строку повернення кредиту (14 серпня 2025 року) розрахунок не відображає подальшого зростання заборгованості, що свідчить про фіксацію суми боргу на відповідному рівні.
Згідно довідки про стан заборгованості, станом на 07 січня 2026 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 137 459 грн, з яких: 49 650 грн – заборгованість за тілом кредиту, 62 559 грн – заборгованість за процентами, 750 грн – заборгованість за комісією, 24 500 грн – нарахування відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідачем не спростовано факту отримання кредитних коштів.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до п. 6, п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ “Про електронну комерцію” електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Суд першої інстанції провів перевірку нарахування заборгованості позивачем, провів перерахунок платежів відповідача по договору, процентів за користування кредитом, а також встановив, що комісія за видачу кредиту у розмірі 10 000 грн, відповідно до черговості, визначеної законом, не підлягає погашенню за рахунок платежів, проведених відповідачем, та залишається незмінною. Позивач не спростував проведений судом першої інстанції перерахунок. 
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції правильно застосував Закон України № 2120-IX від 15 березня 2022 року яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який станом на час розгляду справи є чинним та не припинений. Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах нарахування сум відповідно до статті 625 ЦК України у період дії воєнного стану є неправомірним, а тому заявлена позивачем сума заборгованості підлягає коригуванню шляхом виключення нарахувань, здійснених на підставі статті 625 ЦК України. Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.
Позивач в апеляційній скарзі обґрунтовує законність стягнення комісії за договором, проте суд першої інстанції стягнув комісію 10000,00 грн і доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Судом правильно проведений розрахунок заборгованості з урахуванням вчинених відповідачем платежів та у відповідності до вимог Закону України “Про споживче кредитування”.
Рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, дотриманням норм процесуального права, підстав для його скасування немає, тому підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" залишити без задоволення.
Заочне рішення Володимирського міського суду Волинської області від 31 березня 2026 року в цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 18 червня 2026 року.

Головуючий - суддя 

Судді